ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/593/20  Номер провадження 22-ц/814/438/22	Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника ОСОБА_1 ,  на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 17 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 171 045 грн матеріальної шкоди і 30 000 грн у відшкодування  моральної шкоди, завданої   внаслідок   дорожньо -транспортної пригоди.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 26 жовтня 2019 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої його автомобілю були завдані механічні ушкодження. Обидва автомобілі – у часник ДТП, не були застраховані.
Постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року з урахуванням постанови Полтавського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст.124 КУпАП.
Розмір матеріального збитку визначений звітом про незалежну оцінку майна.
У добровільному порядку відповідач завдані збитки не відшкодував. 
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 164 642,40 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 12 500 грн – у рахунок відшкодування моральної шкоди, 2 400 грн витрат з оплати незалежного технічного оцінювання.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 

Додатковим рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 27 травня 2022 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь Держави 2 837 грн 55 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі адвокат Павелко Р.С., представник ОСОБА_1 ,  посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції у порушення вимог процесуального закону:
оцінюючи фактичні обставини справи без врахування приписів ч.8 ст.82 ЦПК України, зосередився на правових висновках, викладених у судових рішеннях по справі №548/2424/19;
після відкладення підготовчого судового засідання у порушення вимог ст.200 ЦПК України ухвалив рішення по суті спору;
при розгляді справи суд у порушення ст.53 ЦПК України та всупереч принципу змагальності не вирішив питання про залучення у справу в якості третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), не з`ясував питання про можливе отримання позивачем регламентної виплати від МТСБУ.
Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, яку слід стягнути із відповідача, суд першої інстанції не вирішив питання про залишки автомобіля на суму 52 939 грн 60 коп. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не дотримався принципу розумності і справедливості. 
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався. 
На підставі ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.
Ураховуючи, що згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Полтавського апеляційного суду.
Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.
Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2019 року на автодорозі Куторжиха-Петракіївка в темний час доби сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , і водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 . 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобіля отримали технічні ушкодження.
Постановою Хорольського районного суду Полтавської області у справі № 548/2424/19, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Цією ж постановою суду ОСОБА_2 визнано невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і провадження у справі у відношенні до нього закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. 
Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи №129-20 від 16 жовтня 2020 року вартість автомобіля Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , за станом на 26 жовтня 2019 року (до момента пошкодження) складала 164 642 грн 40 коп. Вартість цього ж автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди (вартість залишків) складала 52 939 грн 60 коп. Вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , дорівнює ринковій вартості на момент до пошкодження внаслідок ДТП, тобто 164 642 грн 40 коп. 
У справі відсутні дані про страхування цивільно-правової відповідальності учасників дорожньо-транспортної пригоди, обидва учасники справи, як позивача, так і відповідач, визнають, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин щодо завдання матеріальної шкоди, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції послався на вимоги розумності і справедливості, врахував характер і тривалість страждань позивача. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дотримання судом першої інстанції вимог процесуального закону.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 10 лютого 2021 року справа прийнята до провадження судді у зв`язку із задоволенням відводу головуючому, у провадженні якого перебувала справа. Судом визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 12 квітня 2021 року о 09.30 (а.с.137). Копія ухвали отримана адвокатом Павелком Р.С. 10 березня 2021 року (а.с.142).
12 квітня 2021 року відбулося судове засідання за участю позивача, відповідача і адвоката Павелка Р.С., представника відповідача. Судом задоволено клопотання останнього – витребувано з канцелярії суду матеріали адміністративної справи № 548/2424/19, наступне судове засідання призначено 19 квітня 2021 року о 13.30 (а.с.146-150). У цей же день копія ухвали отримана адвокатом Павелком Р.С., представником відповідача (а.с.151).
Ухвала суду про витребування матеріалів адміністративної справи виконана (а.с.153).
Судове засідання 19 квітня 2021 року відкладене (а.с.154), адвокат Павелко Р.С. повідомлений про наступне засідання (а.с.160).
Судові засідання 20 травня 2021 року (а.с.164), 06 серпня 2021 року (а.с.171), 07 жовтня 2021 (а.с.178) відкладені у зв`язку із зайнятістю головуючого у справі і перебуванням головуючого у відпустці, при цьому кожного разу адвокат Павелко Р.С. повідомлявся про дату і час наступного засідання (а.с.170, 175, 184).
17 листопада 2021 року у зв`язку з неявкою учасників ухвалою суду підготовче засідання відкладено (а.с.187). 18 листопада 2021 року адвокат Павелко Р.С. отримав дві копії цієї ухвали (а.с.189), отже був належним чином повідомлений про дату і час наступного судового засідання.
08 грудня 2021 року за відсутності сторін судом ухвалено рішення по суті спору (а.с.190 - 197). 
Відповідно до ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого засідання і призначення справи до судового розгляду. 
Суд першої інстанції у порушення наведеної норми закону жодного процесуального рішення за результатами підготовчого засідання не ухвалив, натомість вирішив спір по суті.
У ЦПК України прямо не встановлені наслідки такого порушення вимог закону. Отже, оцінювати таке порушення вимог процесуального закону слід у контексті ст.2, ст.11, ст.12, ст.13, ст.43, ст.49 ЦПК України, тобто необхідно встановити чи вплинуло таке порушення на можливість учасника справи у повній мірі реалізувати свої процесуальні права.
Абзацом другим частин 2 ст.376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Частиною третьої ст.376 ЦПК України визначений вичерпний перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням судом вимог ч.2 ст.200 ЦПК України і ухвалення рішення по суті спору за відсутності учасників справи, виходячи з такого.
Справа перебувала у провадженні суду з 23 квітня 2020 року. У період до задоволення заяви про відвід головуючому (а.с.181-184), тобто до 10 лютого 2021 року адвокат Павелко Р.С., представник відповідача, неодноразово приймав участь у судових засіданнях, подавав клопотання, заяви, вчиняв інші процесуальні дії (а.с.45-51, 60, 71, 73-74, 113, 115-117, 121, 128-131). Як вже зазначено вище, при новому розгляді справи (після задоволення відводу головуючому) адвокат Павелко Р.С., представник відповідача, також безперешкодно приймав участь у розгляді справи.
З наведеного слідує, що адвокат Павелко Р.С., представник відповідача, упродовж тривалого часу, враховуючи предмет і підстави позову, нескладність цієї категорії спору, за умови добросовісного виконання своїх процесуальних прав і обов`язків мав усі можливості у повній мірі реалізувати свої повноваження представника сторони у спорі задля забезпечення його права на доступ до суду. За таких обставин відсутні підстави вважати, що невиконання судом вимог ч.2 ст.200 ЦПК України призвели до неправильного вирішення спору або ж обмежило відповідача та його представника у реалізації ним своїх процесуальних прав. 
З огляду на те, що адвокат Павелко Р.С., представник відповідача, отримав копію ухвали суду від 17 листопада 2021 року, тобто був повідомлений про час і дату наступного засідання (18 листопада), то відсутні підстави для застосування п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом ст.53 ЦПК України, а саме невирішення питання про залучення у справу в якості третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), то апеляційний суд зауважує таке.
Відповідно до частини третьої ст.53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. 
За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п.1.7 ст.1, п.13.1 ст.13, п.п.а і п.п.г) п.41.1 ст.41) Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) здійснює регламентні виплати у певних випадках, а саме за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовується шкода на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: 
транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної забезпеченому транспортному засобу, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;
особами - учасниками бойових дій, постраждалими учасниками Революції Гідності та особами з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особами з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особами, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності.
Відповідач у справі та його представник не повідомили суду про існування зазначених обставин, хоча мали б це зробити на виконання вимог ч.2 ст.43 ЦПК України.
Позивач суду повідомив, що його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами не застрахована.
З огляду на наведене у суду першої інстанції не було підстав для притягнення до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) в порядку ст.53 ЦПК України. 
Вирішуючи питання про преюдицію постанови суду у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпП, апеляційний суд відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України керується висновками, викладеними у постановах ВС від 05 вересня 2019 року (справа № 243/16272/15), від 07 липня 2021 року (справа № 640/2161/16), згідно яких при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи такий позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
У справі, що переглядається, встановлено, у межах розгляду справи № 548/2424/19 судом вирішувалося питання про притягнення до адміністративної відповідальності як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 . 
За результатами розгляду зазначеної справи суд визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Отже, у межах розгляду цієї справи відсутні підстави для перевірки доводів як відзиву на позов, так і апеляційної скарги про порушення позивачем правил дорожнього руху України і його вини у дорожньо-транспортній пригоді. 
Застосування норм матеріального права – визначення розміру відшкодування матеріальної і моральної шкоди. 
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи №129-20 від 16 жовтня 2020 року, достовірність якого учасниками не заперечується, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , дорівнює ринковій вартості на момент до пошкодження внаслідок ДТП, тобто 164 642 грн 40 коп., а вартість залишків автомобіля становить 52 939 грн 60 коп. 
Як слідує із аудіозапису судового засідання від 12 квітня 2021 року представник відповідача поставив на обговорення питання про передачу його довірителю залишків автомобіля, проте позивач ствердив, що залишки автомобіля він бажає залишити собі (а.с.146). 
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму відшкодування матеріальної шкоди з 164 642 грн 40 коп. до 117 702 грн 80 коп. (164 642, 40 - 52 939,60). 
Згідно  ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;  3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,  які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.
На переконання апеляційного суду при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд  першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України,  в повній мірі  врахував   засади  добросовісності,  справедливості та розумності (п.6 ч.1 ст.3  ЦК  України), що  входять  до  змісту  принципу  верховенства права, взяв до уваги характер душевних страждань, яких позивач  зазнав,  розмір майнових втрат (фактичне знищення автомобіля) та визначив справедливу суму відшкодування.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду відповідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи (а.с.5).
У позовній заяві просив стягнути з відповідача 2 500 грн за проведення незалежного технічного оцінювання ФОП ОСОБА_3 .
Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено на 64,76 %.
Таким чином, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави (2 010,45:100) х 64,76% = 1 301,97 грн судового збору за подачу ОСОБА_2 позову до суду та на користь позивача (2 500 :100) х 64,76% = 1 619 грн за проведення незалежного технічного оцінювання ФОП ОСОБА_3 .
Подаючи апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 сплачено 3 825,68 грн судового збору (а.с.233).
Апеляційну скаргу задоволено на 100%-64,76% = 35,24%.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на відшкодування йому (3825,68:100) х 35,24%= 1 348,17 грн за рахунок Держави у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 619 грн, а за рахунок Держави ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 1 348,17 грн, то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Держави необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 1619 – 1348,17 = 270,83 грн.
Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції та відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат, то додаткове рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання судових витрат – стягнення судового збору із відповідача, підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі адвокат Павелко Р.С. посилається на витрати, понесені ОСОБА_1 на проведення судової авто товарознавчої експертизи №129-20 від 16 жовтня 2020 року, проте у справі відсутній належний і допустимий доказ (квитанція, рахунок, тощо), який би підтверджував факт оплати послуг з виготовлення експертного висновку. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката Павелка Руслана Сергійовича, представника ОСОБА_1 ,  задовольнити частково.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року змінити, а саме зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 164 642 грн 40 коп. до 117 702 грн 80 коп.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2021 року у частині вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін. 
Додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 27 травня 2022 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 619 грн за проведення незалежного технічного оцінювання ФОП ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави 270,83 грн. судового збору за подачі позову до суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2022 року

     Головуючий                                                                О. А.Лобов  

     Судді:                                                                           А.І.Дорош

В.М.Триголов