Номер провадження: 22-ц/813/6744/22 
Справа № 947/12252/21
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
       розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта») про стягнення грошових коштів, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Огренич І.В. 30 листопада 2021 року у м. Одеса, -
встановила:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки грошові кошти у розмірі 5800 доларів США, з яких: 1800 доларів США - сума основного боргу, 4000 доларів США - штрафних санкцій, а також три відсотки річних у розмірі 53,77 доларів США. При цьому, позивач посилався на те, що він мав намір купувати у відповідачки квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим ОСОБА_1 13 жовтня 2020 року передав  ОСОБА_2  задаток у розмірі 2500 доларів США та 26 листопада 2020 року 1500 доларів США, однак укладення правочину не відбулося, відповідачка повернула лише 2200 доларів США, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 1800 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 51,92 доларів США, в іншої частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що забезпечувальний платіж за договором є авансом.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 - замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Нерухомості «Атланта» - виконавцем, було укладено Договір № 171/2 «Про надання послуг покупцю».
Відповідно до п.1 Договору, Виконавець взяв на себе зобов`язання надати Замовнику інформаційно-посередницькі послуги, пов`язанні з придбанням замовником об`єкта нерухомості трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а замовник взяв на себе зобов`язання оплатити наданні послуги у розмірі, у строки та в порядку встановленим цим договором.
Також, 13 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство Нерухомості «Атланта», та ОСОБА_2 - власником та позивачем (набувач по Договору) було укладено Договір № 171/2 «Про намір укласти угоду».
Згідно п. 1 Договору, власник (відповідач) і набувач (позивач) взяли на себе зобов`язання в майбутньому (в термін зазначений в п. 2.5 Договору) укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно якого відповідач передає, а позивач набуває у власність трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Договір відчуження повинен бути укладеним до 15 грудня 2020 року (п. 2.5 Договору 2).
Згідно п.4.4 Договору 2, набувач (позивач), з метою підтвердження дійсних намірів покупця, взяв на себе зобов`язання сплатити власнику (відповідачеві) забезпечувальний платіж у розмірі 2500 доларів США.
13 жовтня 2020 року позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 2500 доларів США.
26 листопада 2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду, згідно якої сторони внесли зміни до п.4.4 Договору та до п. 3.1.7.
За вказаною додатковою угодою, позивачем відповідачеві додатково було надано 1 500 доларів США.
Загальна сума забезпечувального платежу по договору склала 4000 доларів США.
15 грудня 2020 року договір купівлі-продажу сторонами укладений не був, будь-яких доказів з причини не укладання договору сторонами не надано.
Згідно ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
За змістом вказаної норми, завдаток може забезпечувати тільки дійсне зобов`язання, тому правила ст.570 ЦК України про залишення у кредитора завдатку застосовуються у випадках, коли було укладено основне зобов`язання, але кредитор ухиляється від його виконання.
Відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами не відбулось дійсного зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна, а тому передана позивачем сума в розмірі 4000 доларів, вважається авансом, як підтвердження наміру в майбутньому придбати нерухоме майно, та по виниклим між сторонами правовідносинам підлягає обов`язковому поверненню позивачу за винятком повернутих ОСОБА_2 коштів у розмірі 2200 доларів США, що підтверджується розписками та визнано сторонами.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимоги кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При таких обставинах суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних у розмірі 53,77 доларів США, підлягали частковому задоволенню, оскільки 3% від 1800 доларів США на день проголошення рішення складало 51,92 доларів США.
Доводи позивача про те, що відповідачка повинна сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 4000 доларів США, не могли бути прийняти судом першої інстанції до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на 15 грудня 2020 року саме ОСОБА_2 не виконала або неналежно виконала свої зобов`язання за Договором № 171/2 «Про намір укласти угоду».
Наявне у матеріалах справи Повідомлення від 21 грудня 2020 року, складене ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 , свідчить про те, що відповідачу був потрібен час для вирішення певних питань щодо належної їй квартири, та не є підтвердженням безпідставної відмови ОСОБА_2 від укладення основного договору купівлі-продажу квартири (а.с. 11).
При таких обставинах, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 4000 доларів США задоволенню не підлягали.
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що забезпечувальний платіж за договором є авансом.
Колегія суддів зауважує, що частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. 
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу квартири.
Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_2 грошова сума від ОСОБА_1 у розмірі 4000 доларів США, є авансом, який підлягає поверненню позивачу, а не завдатком.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 серпня 2022 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін

       О.М. Таварткіладзе