КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/2521/2022
справа №757/29105/20-ц
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2022 року                                                                                  м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Невідомої Т.О., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бусик О.Л., 
 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання частково недійсним кредитного договору та договору страхування,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року адвокат Андрощук С.В., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про визнання частково недійсним договору кредиту та страхування №D.44.00615.005141053 від 12.04.2019 року.
 
Рішенням Печерського районного суду від 03 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково, та визнано недійсним положення пункту 1.5 Договору кредиту та страхування №D 44.00615.005141053 від 12 квітня 2019 року, пункти 1, 2, стовпчик 7.4 Розділу «Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору» Паспорту споживчого кредиту Додаток №1 до Договору кредиту та страхування №D 44.00615.005141053 від 12 квітня 2019 року.
 
05 лютого 2021 року канцелярією Печерського районного суду м.Києва зареєстровано заяву адвоката Андрощука С.В., діючого в інтересах ОСОБА_1 , про судові витрати. У поданій заяві адвокат просить суд ухвалити додаткове рішення та  стягнути з Акціонерного товариства "Ідея Банк"на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 25 320,32 гривень.
 
Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.
 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, 22 березня 2021 року адвокатом Андрощуком С.В., діючим в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу. 
 
Посилається на те, що судом при ухваленні додаткового рішення були порушені норми процесуального права, а саме вимоги частини 3 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України. Так, суд застосував частину 3 статті 137 ЦПК України та вказав на те, що в рамках вимоги  цієї статі апелянт мала надати укладений між ОСОБА_3 і апелянтом договір та докази про те, що ОСОБА_3 є роботодавцем апелянта.  Вважає, що позивачем дотримано вимоги статті 137 ЦПК України, оскільки вказана стаття не зазначає, що такі документи мають подаватися.
 
В судовому засіданні представник позивача адвокат Андрощук С.В. доводи апеляційної скарги підтримав.
 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано недійсним положення пункту 1.5 Договору кредиту та страхування №D 44.00615.005141053 від 12 квітня 2019 року, пункти 1, 2, стовпчик 7.4 Розділу «Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору» Паспорту споживчого кредиту Додаток №1 до Договору кредиту та страхування №D 44.00615.005141053 від 12 квітня 2019 року.
 
05 лютого 2021 року на електронну адресу Печерського районного суду міста Києва надійшла заява адвоката Андрощука С.В., діючого в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення судових витрат. Просив суд стягнути з АТ "ІДЕА БАНК" на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 25 320,32 гривень. 
 
З матеріалів справи убачається, що 19 травня 2020 року між Адвокатським бюро "Сергія Андрощука" та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0003/13/19-19/05/2020 (а.с.111).
 
Згідно пункту 1.1 - Бюро (Адвокатське об`єднання "Сергія Андрощука") зобов`язується надати Клієнтові ( ОСОБА_1 ) правову (правничу) допомогу в рамках питання про вимоги "АТ "ІДЕА БАНК" до Клієнта по кредитному договору P25.00615.004557406 (надалі справа). Вирішення справи буде поділено на два етапи: 1) аналіз і вивчення питання із наданням Клієнту відповідного плану дії (стратегії захисту); 2) реалізації стратегії захисту в судовому порядку.
 
За пунктом 1.2. вказаного договору від 19.05.2020 року представництво інтересів буде здійснюватися у відносинах з органами поліції, в суді, апеляційному суді і Цивільному касаційному суді у складі Верховного Суду. У разі необхідності представництво може здійснюватися в інших судах, про що сторони окремо укладуть відповідну додаткову угоду.
 
Відповідно до пункту 3.3 цього договору клієнт зобов`язується оплатити Бюро правову (правничу) допомогу, що надається Бюро Клієнтові, відповідно до умов договору.
 
19 травня 2020 року між АБ &quot;Сергія Андрощука " та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №1 до договору №0003/13/19-19/05/2020 про надання правової (правничої) допомоги. За умовами укладеної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до пункту 4 Договору і викласти його в наступній редакції.
 
За пунктом 4.1 за надання Бюро Клієнтові правової допомоги Клієнт сплатить наступну винагороду:
за супроводження справи по 1-му етапу, визначеному у підпункті 1) п.1.1 Договору Клієнт сплатить Бюро гонорар в розмірі еквіваленту 700,00 (семисот) доларів США (пункт 4.1.1);
за супроводження справи у суді сторони визначать суму гонорару і порядок її сплати у додатковій угоді (пункт 4.1.2);
інші витрати (збори, мита, податки) в рамках Договору - витрати Клієнта. Клієнт має компенсувати Бюро вартість відрядження (в тому числі транспортні витрати, телефонних розмов, інших витрат, які виникнуть у зв`язку із виконанням Справи. Всі витрати в рамках пункту будуть надані Клієнту із обґрунтуванням їх понесення і поясненням щодо відношення їх до Справи (пункт 4.1.3).
 
17 червня 2020 року між АБ &quot;Сергія Андрощука " та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №2 до договору №0003/13/19-19/05/2020 про надання правової (правничої) допомоги. За умовами укладеної додаткової угоди сторони погодили внести зміни до підпункту 4.1.3 пункту 4 Договору і викласти його в наступній редакції: "за супроводження Справи в суді - гонорар буде становити по 600,00 (шістсот) доларів США за кожну окрему інстанцію і кожну окрему справу.
 
На виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги №0003/13/19-19/05/2020 від 19.05.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АБ "С.Андрощука", складено та підписано Акт №2 від 04.02.2021 року до договору про надання правової (правничої) допомоги. В цьому акті вказано перелік надання правової (правничої) допомоги та її вартість (а.с.118).
 
За пунктом 1 Акту сторони погодили, що за період з 19.05.2020 року по 04.02.2021 року за супроводження справи №757/29105/20-ц, в тому числі в Печерському районному суді міста Києва, загальна кількість часу витраченого адвокатом склала 24 години. Сторони в пунктах 4.1.1-4.1.2 Договору узгодили, що вартість правової (правничої) допомоги Бюро по пункту 4.1.1 Договору складає 9 300,20 гривень, а по пункту 4.1.2 Договору - 16 020,12 гривень.
 
Сторони підтвердили, що вартість правової (правничої) допомоги за супроводження зазначеної справи складає 25 320,32 гривень.
 
На виконання умов договору була здійсненна оплата за надані послуги надання правової (правничої) допомоги.
 
Так, 19.05.2020 року на рахунок  НОМЕР_1 перераховано грошові кошти у розмірі 6 300,20 гривень. В графі призначення платежу зазначено: "оплата згідно рахунку №0003/13/19-19/05/2020-1 від 17.05.2020 р. Платник: ОСОБА_3 (в інтересах ОСОБА_1 ; ст. 636 ЦК України)".
 
27.07.2020 року на рахунок НОМЕР_1 перераховано грошові кошти у розмірі 16 020,12 гривень. В графі призначення платежу зазначено: "оплата згідно рахунку №0003/13/19-19/05/2020-4 від 24.07.2020 р. Платник: ОСОБА_3 (в інтересах ОСОБА_1 ; ст. 636 ЦК України)"
 
Відповідно до статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
 
Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
 
Згідно із статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
 
Згідно із статтею 137 ЦПК України:витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Статтею 246 ЦПК України визначено наступне, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
 
Відповідно до зазначених вимог процесуального закону для відшкодування судових витрат заявник має дотриматися такого алгоритму та вчинити наступні процесуальні дії:
1)      з першою заявою по суті справи зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат;
2)      подати докази про витрати до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;
3)      якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
 
У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p.. "Пмадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 p., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 р. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обгрунтованим.
 
При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція /до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме; надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
 
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
 
Відмовляючи в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат представника ОСОБА_1 - адвоката Андрощука С.В., суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача, всупереч положенню частини третьої статті 137 ЦПК Українидо клопотання не долучено доказів укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідного договору та того, що ОСОБА_3 є роботодавцем ОСОБА_1 , а також не надано належно оформленої квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, які підтверджують оплату послуг адвоката, відтак суд дійшов висновку, що представником позивача не надано доказів оплати позивачем витрат на правову допомогу адвоката.
 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
 
Як установлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи 19 травня 2020 року між Адвокатським бюро "Сергія Андрощука" та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №0003/13/19-19/05/2020.
 
До заяви про стягнення понесених позивачкою судових витрат, адвокатом додано Акт №2 від 04.02.2021 року до договору про надання правової/правничої допомоги на загальну суму 25320,32 гривень. 
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, заявником подані копії: договору про надання правової допомоги від 19 травня 2020 року № 0003/13/19-19/05/2020, укладеного між АБ «Сергія Андрощука» та ОСОБА_1 ; додаткової угоди №1 від 19 травня 2020 року; додаткової угоди №2 від 17 червня 2020 року та акт виконаних робіт №2 від 04 лютого 2021 року на загальну суму 25 320,32 грн.
 
Верховним Судом сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ, про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
 
Колегія суддів уважає помилковим висновок суду про відмову у розподілі витрат на правову допомогу з підстав оплати їх не учасником справи, а іншою особою, а саме роботодавцем ОСОБА_1 . 
 
Визначальним у даному випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Закон не забороняє будь-якій фізичній чи юридичній особі здійснити оплату послуг адвоката, який здійснює представництво інтересів іншої особи. Для розподілу за результатами розгляду справи витрат на правову допомогу не має правового значення причини, в силу яких сам учасник справи не оплатив послуги адвоката, і таку оплату здійснено іншою особою. 
 
Колегія суддів уважає, що відмова у розподілі витрат на правову допомогу з підстав надання неналежного доказу фактичної оплати, є необґрунтованою, відтак з огляду на викладене апеляційний суд уважає за необхідне скасувати додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року повністю та ухвалити нове, яким частково задовольнити заяву про стягнення судових витрат.
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
 
У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
 
Аналогічні висновки сформульовано Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
 
Відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та наведеними висновками Верховного Суду.
 
Вирішуючи питання про розмір стягнутих судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку що стягненню з відповідача підлягає грошова сума у розмірі 9997,70 гривень.
 
У заяві адвокат Андрощук С.В.  просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у загальному  розмірі 25 320,32 гривень.
 
З даних Акту №2 до Договору №0003/13/19-19/05/2020 від 4.02.2021 убачається, що адвокатом виконано наступний обсяг робіт із витраченим часом:
1.      проведення зустрічі з Клієнтом і обговорення спірних питань по суті кредитного договору (0,5 години);
2.      проведення аналізу договору №D.44.00615.005141053 від 12.04.2019 року і визначення положень, які є нікчемними або такими, що можуть бути визнані недійсними несправедливими; аналіз судової практики (3,5 години );
3.      за результатами реалізації питань по п.2 цієї таблиці обговорення з Клієнтом питань по необхідним діям щодо захисту її інтересів, формування стратегії і тактики (0,5 години );
4.      складання листа до АТ "ІДЕА БАНК" щодо реструктуризації боргу по договору №D.44.00615.005141053 від 12.04.2019 року, а також врахування положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби; направлення листа на адресу банку (0,5 години );
5.      через відсутність відповіді на лист пункту 4 складено позовну заяву про визнання частково недійсними окремих положень договору №D/44/00615/005141053 від 12.04.2019 року (3,5 години ); 
6.      збір доказів і формування додатків до позовної заяви, подача заяви до суду (4 години );
7.      складання адвокатських запитів від 26.06.2020 і від 20.08.2020 року про надання АТ "ІДЕА БАНК" інформації/документів по договору №D/44/00615/005141053 від 12.04.2019; аналіз відповіді АТ "ІДЕА БАНК" від 07.07.2020, 20.07.2020 і від 01.09.2020 на зазначені запити і документи, долучені до таких відповідей (1,0 година ); 
8.      складання заяви про усунення недоліків, які були виявлені судом ухвалою від 31.07.2020 року; подання 31.07.2020 року заяви до суду поштовим зв`язком (0,25 години );
9.      участь у судовому засіданні 07.09.2020 року (0,5 години ) ;
10.  на базі відповіді АТ "ІДЕА БАНК" по пункту 7 складання заяви про долучення доказів від 20.08.2020 року і направлення її до суду поштовим зв`язком (1,5 години);
11.  на базі відповіді АТ "ІДЕА БАНК" по пункту 7 складання заяви про долучення доказів від 04.09.2020 року і направлення її до суду поштовим зв`язком (1,0 година);
12.  на базі відповіді АТ "ІДЕА БАНК" по пункту 7 складання заяви про долучення доказів від 24.09.2020 року і направлення її до суду  поштовим зв`язком (0,5 години );
13.  складання клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншій справі щодо засідання на 07.10.2020 року (0,25 години );
14.  участь в судовому засіданні 25.11.2020 року (0,5 години );
15.  складання письмових пояснень від 19.10.2020 по суті доказів, які були залучені у справі і формування узагальненої правової позиції (3 години );
16.  участь у судовому засіданні 03.02.2021 року (2 години );
17.  складення заяви про судові витрати, подання її до суду і направлення до АТ "ІДЕА БАНК" і участь в ході її розгляду (1 година ).
Загальна кількість витраченого часу складає 24 години, вартість роботи 25 320,32 гривень.
 
Відповідно до даних вказаного вище  Акту №2 від 4.02.2021 , вартість першого етапу ведення справи, на який витрачено 5 годин, склала 9 300,20 гривень. Таким чином, вартість однієї години роботи адвоката на вказаному етапі становить 1850,04 гривень.
До 1 етапу згідно вищевказаного Акту №2 належать пункти 1-4.
 
Разом з тим, колегія суддів убачає підстави для стягнення з відповідача витрат за пунктом 1 у розмірі 930,02 гривень. Понесені витрати за пунктами 2-4 не підлягають стягненню з огляду на наступне.
 
 Апеляційний суд уважає необґрунтованими вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, яка пролягає у проведенні аналізу договору і визначення положень, які є нікчемними, або такими, що можуть бути визнані недійсними та за аналіз судової практики, та обговорення з клієнтом питань по необхідним діям щодо захисту її інтересів, оскільки усі ці дії охоплюють собою послугу із складання позовної заяви. Щодо стягнення з відповідача витрат за пунктом 4, колегія суддів зазначає, що матеріали цивільної справи не містять листа, на який посилається адвокат, також суд уважає, що такі дії не мають значення для розгляду спору про визнання недійсними пунктів договору страхування.
 
Відповідно до даних вказаного вище  Акту №2 від 4.02.2021, вартість другого етапу ведення справи, на який витрачено 19 годин, склала 16020,12  гривень. Таким чином, вартість однієї години роботи адвоката на вказаному етапі становить 843,16 гривень.
До 2 етапу згідно вищевказаного Акту №2 належать пункти 5-18.
 
Щодо витрат, передбачених пунктом 5 Акту №2, колегія зазначає, що вирішення між адвокатом та клієнтом питання про необхідність складення позовної заяви протягом 3,5 годин не є обгрунтуваним та фактично така дія охоплюється виконанням роботи згідно пункту 6, відтак за пунктами 5 та 6 колегія виходить із фактично витрачено часу 3,7 години за обома пунктами. 
 
Колегія суддів убачає підстави для стягнення з відповідача судових витрат на пунктами 7,10,12,14,18, оскільки відповідні заяви містяться в матеріалах справи і стосуються розгляду справи.
 
Колегія суддів не убачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, що полягають у складанні заяви про усунення недоліків позовної заяви (пункт 8), оскільки такі недоліки пов`язані із ненаданням стороною позивача суду доказів, якими позивач обґрунтовувала підстави відкриття провадження за територіальністю Печерським судом м. Києва.
 
Вимоги за пунктами 9, 15,17 про участь у судових засіданнях 07.09.2020, 25.11.2020 та 03.02.2021 року апеляційним судом відхиляються, з огляду на те, що на 07.09.2020 судове засідання у даній справі взагалі не призначалось, а на судові засідання 25.11.2020 та 03.02.2021 адвокатом подано заяву про розгляд справи без його участі. Окрім цього, матеріали справи містять довідки виготовлені секретарем судових засідань, якими підтверджується факт неявки усіх учасників справи (а.с.92,97-98).
 
Матеріали цивільної справи не містять письмових пояснень від 04.09.2020 року, з огляду на це у стягненні  витрат за пунктом 11 слід відмовити.
 
Витрати на правову допомогу за пунктом 13, що полягають у складанні клопотання про відкладення розгляду справи, також не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки вони не були необхідними.
 
Таким чином, апеляційний суд убачає підстави часткового задоволення заяви представника позивача про відшкодування судових витрат, та  стягнення з відповідача суми понесених позивачем судових витрат за договором правої правничої допомоги №0003/13/19-19/05/2020 від 19 травня 2020 року у загальному розмірі 9997,70 гривень.
 
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в повному обсязі  в задоволенні заяви про стягнення судових витрат.
 
З огляду на наведене, апеляційна скарги задовольняється частково.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,  задовольнити частково.
 
Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з АТ "Ідея Банк" на  користь ОСОБА_1 9997,70 гривень на відшкодування витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 06 червня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         Т.О.Невідома

В.В. Соколова