УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

04 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 480/4211/21
адміністративне провадження № К/990/9118/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М., 
перевіривши касаційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної прикордонної служби про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив суд першої інстанції:

- визнати протиправними дії Адміністрації державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби»;

- зобов`язати Адміністрацію державної прикордонної служби України оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Адміністрації державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Зобов`язано Адміністрацію державної прикордонної служби України оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійною фонду України в Сумській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою Адміністрації Державної прикордонної служби України в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої та пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що судом апеляційної інстанції під час розгляду справи застосовано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 про те, що передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить. Проте, скаржник зазначає, що ані судом першої, ані судом апеляційної інстанцій не враховано та не досліджено Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668 від 08 липня 2011 року, який також не було застосовано Верховним Судом при розгляді справи № 480/4241/18.

Скаржник вказує на необхідність відступлення від викладеного та застосованого судом першої інстанції та апеляційною інстанцією правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, оскільки Верховний Суд судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду після постановлення рішення від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 не звертався до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону.

Водночас, скаржник зазначає, що у зверненнях з конституційним поданням на відповідність (конституційність) саме пункту «а» частини першої статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ухвалами Конституційного Суду України було відмовлено. В касаційній скарзі скаржник звертає також увагу Суду на Окрему думку судді Берназюка Я.О., викладену за результатами розгляду справи № 480/4241/18.

Перевіривши доводи скаржника, Верховний Суд звертає увагу, що під відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16).

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

В той же час, скаржнику необхідно не лише зазначити конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, а також зазначити, як саме на його думку необхідно застосовувати цю норму права та належним чином обґрунтувати наявність необхідності такого відступлення.

Натомість вказане обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Наявність окремої думки судді Верховного Суду та відсутність звернення щодо конституційності відповідної норми Закону, не є належним обґрунтуванням підстав касаційної скарги щодо необхідності відступлення від сформованих висновків Верховного Суду, оскільки скаржник не зазначає, яким саме чином дослідження Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668 від 08 липня 2011 року, яким було внесено зміни до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вплине на видозміну таких правовідносин.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктами "а", "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної прикордонної служби про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати Адміністрації Державної прикордонної служби України копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                    Т.Г. Стрелець

Суддя                                                                                                    С.М. Чиркін