Постанова                                                
Іменем України
 
01 червня 2022 року                    
м. Київ
 
справа № 204/3118/20
провадження № 61-5798св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: й 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -Дніпровська міська рада 
відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кобельницький Сергій Іванович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2020 року у складі судді Черкез Д. Л. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., 
Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кобельницький С. І., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. У реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_1 є запис про об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення № II на цокольному поверсі в житловому будинку літ. 
А-5, яке перебуває на балансі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради. Підставою виникнення права власності на зазначений об`єкт нерухомості є рішення міської ради від 19.11.2003 року 
№ 11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « Південне », «Центральний», «Лівобережжя». Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся до департаменту адміністративних та дозвільних процедур ДМР з питань реєстрації права власності за Дніпровською міською радою на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення ІІ, але отримав відмову в такій реєстрації. Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.12.2019 року № 50503635 грунтується на наявності реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за зазначеною адресою за іншою особою, відмінною від заявника. Однак відчуження цього об`єкта нерухомого майна не відбувалось. 
Щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення II, державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області було прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 36904582, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності номер 22162863 від 31.08.2017 року за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № II у цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 157,8 кв. м. Підставою реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості є декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП142161251297, яка видана 05.12.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Листом департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 20.03.2020 року 
№ 1004-1.14/726 повідомлено, що згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, ведення якого розпочато з 20.05.2011 року, відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації 
№ ДП142161251297 від 05.12.2011 року по спірному об`єкту нерухомого майна. Таким чином документ, на підставі якого за відповідачем було зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, уповноваженим органом не видавався. Отже, декларація про готовність об`єкта до експлуатації не може бути підставою виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_2 . Власником спірного об`єкту нерухомого майна, як частини житлового будинку АДРЕСА_1 є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13. 
Однак всупереч відсутності правових підстав вважати, що ОСОБА_2 набула право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, вона здійснила розпорядження майном шляхом укладення договору дарування спірного об`єкта нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І. 11.09.2017 року за реєстровим № 263, на користь ОСОБА_1 . Цей договір був вчинений з порушенням норм чинного законодавства, порушує права та інтереси територіальної громади 
м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради та є недійсним з моменту його вчинення. 
На підставі викладеного позивач просив:
визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення II, загальною площею 157,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І. 11 вересня 2017 року за реєстровим № 263;
припинити право власності на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення II, загальною площею 157,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати записи про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за такими особами: ОСОБА_2 , номер запису про право власності 22162863 від 31 серпня 2017 року, внесений державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, а також Григоренком Д. О., номер запису про право власності 22261451 від 
11 вересня 2017 року, внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І.
Короткий зміст рішень судів першої  та апеляційної інстанцій 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 
09 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
Суди виходили збезпідставності та недоведеності позовних вимог. Відсутність у реєстрі інформації щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації не є доказом того, що така декларація не була зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Факт відсутності в реєстрі запису про реєстрації декларації також повинен доводитися відповідними належними та допустимими доказами, а саме витягом з такого реєстру, який в матеріалах справи відсутній. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, на підставі якої за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення, у встановленому законом порядку недійсною не визнавалась. Незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення ІІ, загальною площею 157,8 кв. м, в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , судом не встановлена, таких доказів суду не надано.
Жодних достовірних, достатніх та переконливих доказів того, що нежитлове приміщення ІІ, загальною площею 157,8 кв. м, в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1342633012101, та приміщення площею 150,4 кв. м, яке прийнято у комунальну власність територіальної громади на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13, є одним і тим самим приміщенням, позивачем суду не надано, що позбавляє суд можливості беззаперечно встановити факт тотожності обох приміщень.
Аргументи учасників справи
У березні 2021 року Дніпровська міська радаподала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити; стягнути на користь Дніпровської міської ради сплачений судовий збір.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста полягає у тому, що визнання судовим рішенням права власності на об`єкт нерухомого майна, що належить до комунальної власності, без згоди власника - Дніпровської міської ради, та укладення правочинів, порушує законне право міської ради на користування та розпорядження нерухомим майном та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості комунальної власності, а також майнові інтереси громади щодо користування та розпорядження майном, є порушенням економічних інтересів громади, що не взято до уваги судами.
З 10 вересня 2003 року територіальна громада міста Дніпропетровська набула право власності на цілісний майновий комплекс Комунального підприємства «Південне», який зареєстровано у Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста та до якого, зокрема, входить і спірне приміщення. Згідно з додатком до рішення Дніпропетровської міської ради від 22 жовтня 2010 року № 12/62 на баланс підприємства передано об`єкти нерухомого майна, зокрема, по АДРЕСА_1 , площею 150,0 кв. м, цокольний поверх (пункт 335 додатку до рішення), що також є доказом належності нежитлового приміщення до комунальної власності. Згідно з наявною в департаменті по роботі з активами Дніпровської міської ради інформацією відчуження нежитлового приміщення не відбувалося. Вказане є належним, достовірним, переконливим, беззаперечним та достатнім доказом того, що спірне приміщення знаходиться в комунальній власності.
Проте суди не застосували до спірних правовідносин положення статей 321, 391 ЦК України, що привело до неправильного вирішення справи, за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах.
Висновок судів про неможливість встановлення тотожності нежитлового приміщення, що належить до комунальної власності, та нежитлового приміщення за цією ж адресою, право власності на яке зареєстровано за відповідачами, з причини розбіжності площ (150,4 кв. м та 157,8 кв. м), є помилковим. Площа нежитлового приміщення 150,4 кв. м вказана в технічному паспорті, який виготовлено 14 лютого 2018 року, на дату останньої інвентаризації, проведеної 12 грудня 1996 року, вказівка про що є на обкладинці та на поверховому плані наданого технічного паспорту. Зазначена площа відповідає іншим документам, що є підставою та доказами належності нежитлового приміщення до комунальної власності міста. Площа ж у 157,8 кв. м зазначена у декларації, яка органом державного архітектурно- будівельного контролю ОСОБА_2 не видавалася. Тому дані, наведені в декларації, не можуть бути доведеним фактом та враховуватися судами. У пункті 16 декларації в якості основного показника нежитлового приміщення вказана житлова площа (137,5 кв. м), що також є доказом того, що декларація уповноваженим органом не видавалася.
У рішеннях судів зазначено про недоведеність позивачем факту відсутності видачі декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Однак відповідно до листа департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 20 березня 2020 року № 1004-1.14/726 на запит позивача про зазначену декларацію щодо спірного приміщення вказано, що згідно з даними єдиного реєстру документів, шо дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, ведення якого розпочато з 20 травня 2011 року, відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 05 грудня 2011 року по спірному об`єкту нерухомого майна. Оскільки Єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів запрацював з 20 травня 2011 року, а декларація зареєстрована 05 грудня 2011 року, вказаний лист департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області є належним, допустимим, достовірним, переконливим, беззаперечним та достатнім доказом того, що документ, на підставі якого за відповідачем зареєстровано право власності на спірне приміщення, уповноваженим органом не видавався.
Спірне приміщення вибуло з власності територіальної громади м. Дніпра поза волею власника шляхом вчинення незаконних дій щодо підроблення декларації про готовність об`єкта до експлуатації, оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, що належить до комунальної власності, без згоди власника.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Щодо нежитлового приміщення ІІ, загальною площею 157,8 кв. м, в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 
Суди встановили, що 31 серпня 2017 року державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Моренко К. С. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення ІІ, загальною площею 157,8 кв. м, в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1342633012101, номер запису про право власності - 22162863 (а. с. 8-10). 
Підставою виникнення права власності за ОСОБА_2 на вказане нежитлове приміщення зазначено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, видану 05 грудня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. В копії вказаної декларації зазначено, що замовником є ОСОБА_2 , дата початку будівництва - 05 вересня 2007 року, дата закінчення будівництва - 10 квітня 2011 року, категорія складності - ІІ, загальна площа 157,8 кв. м (а. с. 11-16).
11 вересня 2017 року між ОСОБА_2 , як дарувальником, та 
ОСОБА_1 , як обдаровуваним, укладено договір дарування нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кобельницьким С. І., зареєстрований в реєстрі за № 263, згідно якого ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 нежитлове приміщення № ІІ, загальною площею 157,8 кв. м, в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17-18).
Одночасно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності ОСОБА_1 на вказане нежитлове приміщення, номер запису про право власності - 22261451 (а. с. 8-10).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 вересня 2020 року власником нежитлового приміщення ІІ, загальною площею 157,8 кв. м, в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1342633012101, є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, виданого 19 травня 2020 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковська Ю. Ю., номер запису про право власності - 36564937 (а. с. 122-123).
Щодо нежитлового приміщення № ІІ на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5 по АДРЕСА_1 , площею 150,4 кв. м
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18 серпня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та від 12 вересня 2003 року. У Переліку будинків житлового фонду КП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська станом на 01 серпня 2003 року, зазначено, що, крім іншого, передається майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 
5 422,90 кв. м (а. с. 24, 26).
У Відомостях про будівлю (приміщення), затверджених рішенням виконкому міської ради № 959 від 22 серпня 2012 року, зазначено, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 та рішення Дніпропетровської міської ради від 02 грудня 2009 року № 52/52 у комунальну власність прийнято нежитлове приміщення № ІІ на цокольному поверсі житлового будинку літ. А-5 по АДРЕСА_1 , площа будівлі (приміщення) - 150,4 кв. м (а. с. 29, 31-33, 35-36). 
У Реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_1 , є запис про об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення № ІІ на цокольному поверсі в житловому будинку літ. 
А-5, загальною площею 150,4 кв. м, яке перебуває на балансі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Підставою виникнення права власності зазначеного об`єкта нерухомості є рішення міської ради від 
19 листопада 2003 року № 11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « Південне », «Центральний», «Лівобережжя». Загальна площа спірного нежитлового приміщення складає 157,8 кв. м. (а. с. 23).
Позивач звертався до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з метою проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення № ІІ, розташоване в будинку АДРЕСА_1 , проте рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринської О. В. від 27 грудня 2019 року № 50503635 у державній реєстрації права власності було відмовлено та зазначено, що виявлено відкритий розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежитлове приміщення в цокольному поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-5, загальною площею 157,8 кв. м, на вказане нежитлове приміщення зареєстровано право власності за іншими особами, відмінними від заявника (а. с. 21-22).
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2019 року у справі 
№ 904/5937/18, залишеним без змін  постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05 вересня 2019 року, за позовом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради до Дніпропетровської обласної громадської організації «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини», треті особи - Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1 , позов задоволено частково, зобов`язано Дніпропетровську обласну громадську організацію «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини» повернути Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради комунальне нерухоме майно-нежитлове приміщення загальною площею 150, 4 кв. м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом підписання акту приймання - передачі відповідно до умов договору оренди від 
12.06.2012 року № 256-ДКП/12 протягом 5 календарних днів з дати набрання рішенням законної сили. Стягнуто з Дніпропетровської обласної громадської організації «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини» на користь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради заборгованість з орендної плати у розмірі 50 004,84 грн. та 3 361,82 грн. витрат зі сплати судового збору. У цій справі встановлено, що 27 червня 2012 року між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (орендодавець), та Дніпропетровською обласною громадською організацією «Ліга азербайджанців Дніпропетровщини» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, відповідно до пункту 1.1 якого з метою ефективного використання комунального майна орендодавець на підставі рішення міської ради від 21 березня 2007 року № 41/11, із змінами та доповненнями, передає, а орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - нежитлове приміщення (об`єкт оренди) загальною площею 150,4 кв. м у тому числі (50,0 кв. м та 100,4 кв. м), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, в цокольному поверсі 5-поверхового будинку. Матеріали справи містять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.08.2019 року № 177518864, згідно з якою нежитлове приміщення 1 загальною площею 111 кв. м. в житловому будинку літ. А-5 в цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 належить територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та є комунальною власністю. Надана відповідачем Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2019 року № 171607715 свідчить про те, що нежитлове приміщення 2 загальною площею 157,8 кв. м. в житловому будинку літ. А-5 у цокольному поверсі буд. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та є приватною власністю. Відповідачем не спростовано факту належності територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради спірного об`єкту нерухомості.
Позиція Верховного Суду
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 552/6997/19 (провадження № 61-1280св21) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18) зроблено висновок, що «для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 206/1198/19 (провадження № 61-11425св20) зроблено висновок, що «власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 726/1524/19 (провадження № 61-1946св21) вказано, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними».
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) зроблено висновок, що «задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження 
№ 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 
7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18). Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У справі, що переглядається:
суди встановили, щопозивачем не надано суду доказів, що спірне нежитлове приміщення загальною площею 157,8 кв. м. та приміщення площею 150,4 кв. м, яке прийнято у комунальну власність територіальної громади на підставі рішення Дніпровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13, є одним і тим самим приміщенням, у зв`язку з чим не врахували, що недоведеність позивачем порушення свого суб`єктивного цивільного права (інтересу) оспорюваним договором є самостійноюпідставою для відмови в задоволенні позову про його недійсність;
суди встановили, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірне нежитлове приміщення загальною площею 157,8 кв. м.зареєстроване за ОСОБА_3 , у зв`язку з чим не врахували, що ефективним захистом прав власника на нерухоме майно у випадку, коли воно зареєстроване на праві власності за іншою особою, є вимога про витребування нерухомого майна з незаконного володіння такої особи, тому інші вимоги власника, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, зокрема припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності, є неефективними.
Тому суди помилково аналізували законність набуття ОСОБА_2 права власності на спірне нежитлове приміщення та вказали на необхідність визнання недійсною декларації про готовність об`єкта до експлуатації, на підставі якої за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на це приміщення.
За таких обставинсуди правильно відмовили в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності, проте помилилися з мотивами такої відмови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційних скарг, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Судуу складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 243/2499/20 (провадження № 61-17507св21), від 21 квітня 2021 року у справі № 552/6997/19 (провадження № 61-1280св21), від 10 листопада 2021 року у справі 
№ 206/1198/19 (провадження № 61-11425св20), від 14 грудня 2021 року у справі № 726/1524/19 (провадження № 61-1946св21), Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18), Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження 
№ 14-93цс20), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.
Оскільки судові рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 
09 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 
03 березня 2021 року змінити,виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук