ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2022 року                               м. Дніпро                               Справа №  912/2364/21
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Чус О.В., Орєшкіної Е.В.
секретар судового засідання: Мацекос І.М.  

представники сторін: 
від позивача: не з`явився
від відповідача: Кравцов В.В., ордер серії АЕ № 1108150  від 06.12.2021 р., адвокат     

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2021р. (суддя  Тимошевська В.В., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 12.11.2021р.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех", 52001, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, 48Б           
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта", 26014, Кіровоградська область. Новомиргородський район, с. Коробчине, вул. Хутір Комінтерн, 3
про стягнення 624 443,97 грн.
                                                                       ВСТАНОВИВ:
1.         Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех" (далі - ТОВ "ТД "Альфатех", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" (далі - ТОВ "ВКФ "Велта", відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 624 443,97 грн, з яких: 457 974,00 грн основного боргу та 166 469,97 грн штрафних санкцій, з покладенням на відповідача судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № ЗЧ/ОП/17 від 01.12.2017р., в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

2.        Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у   справі.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2021р. позов задоволено частково - стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех" 457 974,00 грн основного боргу, 51 188,16 грн пені та 73 857,35 грн - 20% річних, а також 8 745,65 грн судового збору та 2 240,88 грн витрат на правову допомогу. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

3.         Короткий зміст вимог апеляційної скарги.                                                            
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду  та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Одночасно, в апеляційній скарзі апелянт просить суд про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

4.         Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що з мотивувальної частини рішення Господарського суду Кіровоградської області вбачається що Позивачем не надано, а судом не досліджено повний обсяг первинних документів, а саме податкові накладні складені та проведенні Позивачем та інше.
Зокрема, Скаржник вказує на те, що одночасно задовольняючи вимоги Позивача по стягненню пені та 20% річних в розмірі 51 188,16 грн; 20% річних становлять 73 857,35 грн. суд допустив можливість стягнення 20 % річних вважаючи їх природою витрати які підлягають відшкодуванню відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не зважаючи на те, що вони мають природу штрафу, який стягується за невиконання Відповідачем своїх зобов`язань грошових зобов`язань (п. 5.2. Договору) «Якщо прострочення оплати Товару складає більше 5 (п`яти) робочих днів, Покупець додатково зобов`язаний сплатити відсотки в розмірі 20% річних від загальної заборгованості за цим Договором за весь період прострочення» в той час як відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України законодавець визначив що стягнення річних здійснюється за весь період прострочення зобов`язання, визначивши що змінною може бути виключно ставка річних а не період з якого вона починає нараховуватись.
Скаржник вважає, що вказана у другому реченні п. 5.2. Договору ставка в розмірі 20% є саме штрафом. 
Скаржник зазначає на тому, що положення п. 5.2. Договору суперечать принципам ст. 61 Конституції України та передбачають притягнення Відповідача до відповідальності за вчинення одного й того самого порушення зобов`язання, а саме не сплати вартості поставленого товару.

5.       Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, у відзиві  Товариство посилається на те, що надані Позивачем підписані представниками сторін видаткові накладні містять найменування суб`єктів господарювання, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства, тому є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару, позивач виконав в повному обсязі свої зобов`язання за договором.
Додатково Товариство звертає увагу суду на підписаній Сторонами Акт звірки взаєморозрахунків за 1 півріччя 2021 року від 01.07.2021р., яким ТОВ ВКФ "ВЕЛТА" підтверджує заборгованість перед ТОВ «ТД «Альфатех», у розмірі 622 443,72 грн., з яких: 457 974,00 грн. заборгованість за Договором поставки № /ЗЧ/ОП/17 від 01.12.2017р. та (158 861,32 грн., за договором №ЗТО/ПР на технічне обслуговування і ремонт спеціальної техніки, стягнуті за рішенням Господарського суду Кіровоградської області 30.11.2021р. у справі № 912/2949/21). 
Разом з тим, Товариство зазначає на тому, що відповідно до п. п. 5.1. 5.2.  договору, за невиконання та/або неналежне виконання умов цього Договору винна Сторона несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України та цим Договором. У випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за фактично переданий у власність Товар за цим Договором Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Якщо прострочення оплати Товару складає більше 5 (п`яти) робочих днів, Покупець додатково зобов`язаний сплатити відсотки в розмірі 20% річних від загальної заборгованості за цим Договором за весь період прострочення.

6.         Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Кощеєв І.М., судді - Подобєд І.М., Чус О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021р..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2021р. апеляційну скаргу було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 14 049 грн. 99 коп.
06.01.2022р. до канцелярії суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання ухвали суду додано докази сплати судового збору.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Кощеєва І.М., на підставі розпорядження виконуючого обов`язки керівника апарату суду №47/22 від 10.01.2022, проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022р. (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тощо) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Подобєда І.М., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.01.2022р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2021р. у справі. Поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2021р. у справі. Зупинено дію оскаржуваного рішення.
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 24.01.2022р., у зв`язку з виходом на роботу  головуючого судді - Кощеєва І.М. (доповідач), визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021р., для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 912/2364/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Подобєда І.М., Чус О.В..
У зв`язку із усуненням обставин, пов`язаних з відпусткою головуючого судді - Кощеєва І.М. (доповідач), ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022р. розгляд апеляційної скарги  призначено в судове засідання на  17.02.2022р. о 17:00 год..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2022р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 17.03.2022р..
17.03.2022р. розгляд справи №  912/2364/21 в судовому засіданні не відбувся.
Розпорядженням керівника апарату суду від 14.04.2022р., у зв`язку з припиненням повноважень судді Подобєда І.М., відповідно до ст. 123 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" по справі №  912/2364/21 визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді Орєшкіна Е.В., Чус О.В..                                                                                                                                                                                                                   
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2022р. прийнято до свого провадження справу № 912/2364/21. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 26.05.2022р. на 12:30 год.. 
У судовому засіданні 26.05.2022 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.     Встановлені судом обставини справи.
01.12.2017р., між ТОВ "Торговий Дім "Альфатех" (Продавець або Постачальник) та ТОВ ВКФ "Велта" укладено договір поставки №_/ЗЧ/ОП/17 (далі - Договір), умовами якого передбачено, що Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у свою власність та оплатити Товар, найменування, кількість та ціна (вартість) якого узгоджена та зазначена Сторонами у відповідних видаткових накладних, та за необхідності - у відповідних рахунках на оплату (п.1.1. Договору).
Відповідно п. 2.1 Договору, передача Товару у власність Покупця здійснюється Продавцем на умовах ЕХW: склад Продавця,-за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Підгородне, територія Підгородненської міської ради, смуга автодороги, М04Снатжа-Луганськ-Ізварине, 227км +580м, протягом 3-х робочих днів, з дня надходження заявки на поставку товару, при наявності Товару на складі Продавця, а при відсутності необхідного Товару на складі Продавця - в інший узгоджений Сторонами строк.
Факт передачі Товару у власність Покупцеві оформляється Сторонами шляхом підписання видаткової накладної, яка підписуються обо   ма Сторонами у момент передачі-приймання Товару (п.2.2. Договору).
Відповідно пунктів. 3.1, 3.2., 3.3. Договору, загальна ціна (вартість) Товару визначається у видатковій накладній і виражається в національній валюті України - гривні і становить еквівалент суми в доларах США за міжбанківським курсом на день підписання сторонами видаткової накладної. Оплата ціни Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України безготівково шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.
Згідно п. 3.4. Договору, оплата вартості Товару здійснюється на умовах 100% оплати, протягом 21 календарного дня з моменту отримання Покупцем Товару на підставі відповідної видаткової накладної.
Пунктом 3.5. Договору визначено, що в разі зміни міжбанківського курсу долара США до гривні з моменту підписання цього Договору до момент фактичної оплати більш ніж  на 1%, сплата здійснюється у відповідності до нижче наведеної формули: S=ZxA1, гривень, де, S - ціна Товару на момент оплати (грн); Z - погоджена сторонами у видатковій накладній ціна Товару в еквіваленті до долару США на день підписання видаткової накладної; А1 - міжбанківський курс гривні до долару США на момент здійснення оплати Товару.
Інформація про міжбанківський валютний курс міститься на сайті htpps://minfin.com.ua/currrency/mb/./. При розрахунку суми платежу приймається міжбанківський курс продажу доларів на день сплати, зафіксований після закриття торгів (п. 3.7. Договору).
Відповідно до п. 5.2 Договору, у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за фактично переданий у власність Товар за цим Договором Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Якщо прострочення оплати Товару складає більше 5 (п`яти) робочих днів, Покупець додатково зобов`язаний сплатити відсотки в розмірі 20% річних від загальної заборгованості за цим Договором за весь період прострочення.
Договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками Сторін і скріплення їх печатками та діє до 31.12.2018р.. Якщо жодна із Сторін за 10 (десять) календарних днів до дати закінчення терміну дії цього Договору не повідомила іншу Сторону про своє бажання розірвати Договір, то він вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік, на тих же умовах (п. 8.1. Договору).
Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.
Як повідомляє позивач, на виконання умов Договору позивачем відповідачу згідно з наступними видатковими накладними та рахунками поставлено Товар: видаткова накладна № ЗЧ - 6399 від 06.08.2020р. на суму 195 970,80 грн (Рахунок на оплату № ЗЧ - 20599 від 07.07.2020р.); видаткова накладна № ЗЧ - 7469 від 28.08.2020р., на суму 109 320,00грн. (Рахунок на оплату № ЗЧ - 22065 від 04.08.2020р.); видаткова накладна № ЗЧ - 10224 від 26.10.2020р., на суму 147 432,00 грн. (Рахунок на оплату № ЗЧ - 20561 від 06.07.2020р.); Видаткова накладна № ЗЧ - 10750 від 09.11.2020р., на суму 111 180,00грн. (Рахунок на оплату № ЗЧ - 27194 від 04.11.2020р.); Видаткова накладна № ЗЧ - 11321 від 16.11.2020р., на суму 215 040,00грн. (Рахунок на оплату № ЗЧ - 27814 від 16.11.2020р.);  Видаткова накладна №  ЗЧ - 11449 від 18.11.2020р., на суму 215 040,00грн. (Рахунок на оплату №  ЗЧ - 28010 від 18.11.2020р.); Видаткова накладна №  ЗЧ - 750 від 01.02.2021р., на суму 31 723,20грн. (Рахунок на оплату №  ЗЧ - 30872 від 29.01.2021р.);Видаткова накладна №  ЗЧ - 756 від 02.02.2021р., на суму: 14 220,00грн. (Рахунок на оплату №  ЗЧ-31031 від 01.02.2021р.). Всього поставлено Товар, на загальну суму 1 039 926,00 грн. (а.с. 21-50).
Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.
За отриманий Товар відповідачем здійснено наступні оплати: за видатковою накладною № ЗЧ - 6399 від 06.08.2020р, згідно платіжного доручення № 23465 від 29.10.2020р., сплачено 125 000,00 грн.; за видатковою накладною № ЗЧ - 7469 від 28.08.2020р., згідно платіжного доручення № 22172 від 12.08.2020р., сплачено 30 000,00 грн. та згідно платіжного доручення №№ 23466 від 29.10.2021р., сплачено 20 000,00 грн.; за видатковою накладною № ЗЧ -10224 від 26.10.2020р., згідно платіжного доручення № 22006 від 04.08.2021р., сплачено 75 000,00 грн.; згідно платіжного доручення №  26160 від 07.04.2021р., сплачено 20 000,00 грн.; згідно платіжного доручення № 26786 від 26.05.2021р., сплачено 10 000,00 грн. та згідно платіжного доручення № 27793 від 27.07.2021р., сплачено 20 000,00 грн.; за видатковою накладною № ЗЧ - 10750 від 09.11.2020р., згідно платіжного доручення № 23628 від 05.11.2020р., сплачено 75 000,00 грн.; за видатковою накладною № ЗЧ - 11321 від 16.11.2020р., згідно платіжного доручення № 23790 від 16.11.2020р., сплачено 107 520,00 грн.; за видатковою накладною № ЗЧ - 11449 від 18.11.2020р., згідно платіжного доручення № 23865 від 19.11.2020р., сплачено 29 432,00 грн.; згідно платіжного доручення № 23929 від 24.11.2020р., сплачено 20 000,00 грн.; згідно платіжного доручення № 23960 від 25.11.2020р., сплачено  30 000,00 грн. та згідно платіжного доручення № 24350 від 14.12.2020р., сплачено  20 000,00 грн.; за видатковою накладною № ЗЧ - 750 від 01.02.2021р. оплата відсутня; за видатковою накладною № ЗЧ - 756 від 02.02.2021р. оплата відсутня.
За розрахунком Позивача, з урахуванням проведених оплат, заборгованість Відповідача становить 457 974,00 грн..
Відповідачем суму заборгованості у розмірі 457 974,00 грн. не сплачено, що і є причиною виникнення спору. 
Відсутність повного розрахунку за поставлений Товар, стала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі про стягнення з відповідача вартості поставленого Товару та нарахованих за період прострочення оплати пені, річних та інфляційних.
За   наслідками розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех" господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції.
До апеляційної скарги додано додаткові докази - платіжні доручення №31767 від 11.02.2022р., про сплату 457 974,00 грн., № 28311 від 25.08.2021р. на суму 10   000,00 грн. та №28326 від 26.08.2021р. на суму 54   800,00 грн..
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Отже, за загальним правилом, усі докази в обгрунтування своїх вимог   та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції,   а додаткові докази подаються виключно у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції,   з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи процесуальні норми,   що стосуються порядку подання доказів до суду першої та апеляційної інстанцій, межі перегляду справи апеляційним судом, а також факт належного у контексті приписів ГПК України повідомлення відповідача про розгляд справи в суді першої інстанції (про що буде зазначено нижче за текстом постанови), колегія суддів не приймає до розгляду наданий відповідачем додатковий доказ - платіжне доручення №31767 від 11.02.2022р., про сплату 457 974,00 грн, оскільки воно датовано 11.02.2022р., вже після постановлення оскаржуваного рішення - 03.11.2021р..
Слід зазначити, що відмовляючи у  прийнятті додаткових доказів по справі, колегія суддів приймає до уваги викладену правову позицію щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції викладену в постанові Верховного Суду від 11.09.2019р. у справі № 922/393/18. Так, суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції. Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.
Статтею 129 Конституції України визначено одну із засад судочинства - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Принцип рівності також закріплено ст. 7 ГПК України.
Разом з тим, щодо поданих в якості доказу платіжних доручень № 28311 від 25.08.2021р. на суму 10   000,00 грн. та №28326 від 26.08.2021р. на суму 54   800,00 грн., колегія суддів зазначає, що надані відповідачем докази не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки апелянтом не обґрунтовано неможливість своєчасного подання відповідних доказів до суду першої інстанції. При цьому судова колегія наголошує, що саме відповідач у контексті приписів ч.4 ст.13 ГПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням ним процесуальної дії - неподанням доказів до моменту винесення рішення судом першої інстанції. До того ж, з урахуванням дати складання відповідних доказів, відповідач не був позбавлений можливості своєчасного подання таких доказів до Господарського суду Кіровоградської області.
Водночас, за змістом ч.ч. 3,8 ст. 80 та ч. 3 ст. 269 ГПК України, відповідач повинен подати суду відповідні докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином, враховуючи процесуальні норми,   що стосуються порядку подання доказів до суду першої та апеляційної інстанцій, межі перегляду справи апеляційним судом, колегія суддів не приймає до розгляду надані відповідачем докази (платіжні доручення № 28311 від 25.08.2021р., на суму 10   000,00 грн. та №28326 від 26.08.2021р., на суму 54   800,00 грн.), оскільки такі докази подані з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Скаржника, розглянувши заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення з Відповідача вартості  поставленого Товару та нарахованих за період прострочення оплати пені, річних та інфляційних.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей передбачених ГК України.
Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.
Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами ст.ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).
В силу приписів ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Покупець, згідно ч. 1 ст. 691, ч. 1, 2 ст. 692 ЦК Кодексу України, зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Як вже зазначалося вище, на підставі укладеного Договору поставки № ЗЧ/ОП/17 від 01.12.2017р., між сторонами виникли правовідносини поставки, в силу яких ТОВ "Торговий Дім "Альфатех" зобов`язалось поставити, а ТОВ "ВКФ "Велта" прийняти та оплатити Товар.
Згідно оформлених між сторонами видаткових накладних підтверджено поставку відповідачу за Договором Товару на загальну суму 1 039 926,00 грн..
За вказаний Товар відповідачем проведено частковий розрахунок, в розмірі 581 952,00 грн.
Отже, за розрахунком Позивача, та як свідчать матеріали справи, з урахуванням проведених оплат, залишок несплаченої вартості отриманого Товару становить 457 974,00 грн..
Доказів сплати Відповідачем заборгованості, у розмірі 457 974,00 грн., матеріали справи не містять.
Як доречно зазначив суд першої інстанції, Відповідач під час розгляду справи не заперечив обставин отримання Товару за Договором  поставки від 01.12.2017р. та згідно зазначених в платіжних дорученнях призначеннях платежу вказав про оплату товару за договором від 01.12.2017р.. Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами будь-якого іншого договору на поставку зазначеного вище товару.
Як вже було зазначено, оплата вартості Товару здійснюється на умовах 100% оплати, протягом 21 календарного дня з моменту отримання Покупцем Товару на підставі відповідної видаткової накладної.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач розраховувався за Товар з порушенням строків.
Отже, на час подання до суду позову в даній справі строк оплати вартості Товару за Договором є таким, що настав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення повної вартості поставленого Товару, що становить 457 974,00 грн., є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
     Відповідно до   ст.   610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1   ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 193, ст. 216, 218 ГК України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.
У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217, ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Частина 6 наведеної норми передбачає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).
Статтею ст. 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 5.2 Договору, у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за фактично переданий у власність Товар за цим Договором, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Якщо прострочення оплати Товару складає більше 5 (п`яти) робочих днів, Покупець додатково зобов`язаний сплатити відсотки в розмірі 20% річних від загальної заборгованості за цим Договором за весь період прострочення.
На підставі п. 5.2.Договору та ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення суму пені, процентів річних та інфляційних.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.4-13), нарахування пені, процентів річних та інфляційних проведено за кожною накладною окремо, виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату та за фактичний період заборгованості та з урахуванням здійснених відповідачем проплат.
Разом з цим, при перевірці судом першої інстанції правильності нарахування позивачем пені та 20% річних вірно встановлено, що останнім в деяких випадках неправильно визначено початок періоду нарахування та в деяких випадках до періоду розрахунку включено день оплати боргу.
Зокрема, суд доречно зауважив на тому, що позивач при визначенні початку періодів нарахування 20% річних не враховує дані положення Договору, та визначає їх початок виходячи з 5-ти календарних днів, а не робочих як вказано в Договорі.
Враховуючи вищевикладені положення, суд вірно зазначив, що: за видатковою накладною № ЗЧ-6399 від 06.08.2020р., останнім днем для сплати заборгованості відповідно до видаткової накладної № ЗЧ-6399 від 06.08.2020р., є 27.08.2020р.,  а тому прострочення виконання зобов`язання починається з 28.08.2020р.. Однак, позивачем за вказаною видатковою накладною неправомірно включено до періоду нарахування пені на суму 195 970,80 грн. день здійсненої відповідачем оплати (29.10.2020р.), тоді як правильним періодом нарахування пені на суму 195 970,80 грн., є період з 28.08.2020р. по 28.10.2020р..
До того ж, з урахуванням положень п. 5.2. Договору, початок періоду прострочки для нарахування 20% річних за  видатковою накладною № ЗЧ-6399 від 06.08.2020р., є 04.09.2020р.; за видатковою накладною № ЗЧ-7469 від 28.08.2020р.: початок періоду прострочки для нарахування 20% річних, є 26.09.2020р.; за видатковою накладною № ЗЧ-10224 від 26.10.2020р., початок періоду прострочки для нарахування 20% річних, є 24.11.2020р.; за видатковою накладною № ЗЧ-10750 від 09.11.2020р., останнім днем для сплати заборгованості, є 30.11.2020р., а тому прострочення виконання зобов`язання починається з 01.12.2020р., тоді як позивач починає нарахування пені з 30.11.2020р.; початок періоду прострочки для нарахування 20% річних, є 08.12.2020р.; за видатковою накладною № ЗЧ-11321 від 16.11.2020р., останнім днем для сплати заборгованості, є 07.12.2020р., а тому прострочення виконання зобов`язання починається з 08.12.2020, тоді як позивач починає нарахування пені з   07.12.2020р., початок періоду прострочки для нарахування 20% річних, є 15.12.2020р.; за видатковою накладною № ЗЧ-11449 від 18.11.2020р., останнім днем для сплати заборгованості, є 09.12.2020р., а тому прострочення виконання зобов`язання починається з 10.12.2020р., тоді як позивач починає нарахування пені з 09.12.2020р.; початок періоду прострочки для нарахування 20% річних, є 17.12.2020р.; за видатковою накладною № ЗЧ-750 від 01.02.2021р., початок періоду прострочки для нарахування 20% річних, є 02.03.2021р.; за видатковою накладною № ЗЧ-756 від 02.02.2021р., початок періоду прострочки для нарахування 20% річних, є 03.03.2021р..
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно  враховав те, що 02.04.2020р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)", ухвалений Верховною Радою України 30.03.2020р.. 
Зазначеним Законом розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України  доповнено п.7 такого змісту: "7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Таким чином, на період дії карантину шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій, який встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України, продовжено на період дії карантину. 
Щодо річних, то вказані в ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір 3% річних застосовуються якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.
Судом вірно встановлено, що укладений між сторонами Договір передбачив інший розміру процентів річних на рівні 20%.
У відповідності до наведеного та в межах розрахунку позивача, за видатковою накладною № ЗЧ-6399 від 06.08.2020р., на суму боргу 195 970,80 грн., за період з 28.08.2020р. по 28.10.2020р., розмір пені становить 3 983,67 грн.; за період з 29.10.2020р. по 09.08.2021р., на суму боргу 70 970,80 грн., розмір пені становить 7 439,10 грн.. Всього за вказаною видатковою накладною розмір пені становить 11 422,77 грн..  
За період з 04.09.2020р. по 28.10.2020р., на суму боргу 195 970,80 грн., 20% річних становлять 5 889,83 грн; за період з 29.10.2020р. по 09.08.2021р., на суму боргу 70 970,80 грн., 20% річних становлять 11 076,31 грн.. Всього за вказаною видатковою накладною  розмір 20% річних становить16 966,14 грн..
За видатковою накладною № ЗЧ-7469 від 28.08.2020р., на суму боргу 79 320,00 грн., за період з 20.09.2020р. по 28.10.2020р., пеня становить 1 014,26 грн.; за період з 29.10.2020р. по 09.08.2021р. на суму боргу 59 320,00 грн., пеня становить 6 217,88 грн.. Всього за вказаною видатковою накладною, розмір пені становить 7 232,14 грн.. 
За період з 26.09.2020р. по 28.10.2020р., на суму боргу 79 320,00 грн., 20% річних становлять 1 430,36 грн.; за період з 29.10.2020р. по 09.08.2021р., на суму боргу 59 320,00 грн., 20% річних становлять 9 257,99 грн.. Всього за вказаною видатковою накладною, розмір 20% річних становить 10 688,35 грн..
За видатковою накладною № ЗЧ-10224 від 26.10.2020р., на суму боргу 72 432,00 грн., за період з 17.11.2020р. по 04.03.2021р., пеня становить 2 568,90 грн.; розрахунок пені в іншій частині є вірним. Всього за вказаною видатковою накладною пеня становить 5 673,64 грн.
За період з 24.11.2020р. по 06.04.2021р., на суму боргу 72 432,00 грн.,  20% річних становлять 5 314,17 грн.; розрахунок 20% річних в іншій частині є вірним, всього за вказаною видатковою накладною 20% річних становлять 8 335,54 грн..
За видатковою накладною № ЗЧ-10750 від 09.11.2020, на суму боргу 36 180,00 грн., за період з 01.12.2020р. по 09.08.2021р., пеня становить 3 400,90 грн..
За період з 08.12.2020р. по 09.08.2021р., на суму боргу 36 180,00 грн., 20% річних становлять 4 855,74 грн..
За видатковою накладною № ЗЧ-11321 від 16.11.2020р., на суму боргу 107 520,00 грн., за період з 08.12.2020р. по 09.08.2021р., пеня становить 9 860,06 грн..
За період з 15.12.2020р. по 09.08.2021р., на суму боргу 107 520,00 грн., 20% річних становлять 14 019,05 грн..
За видатковою накладною № ЗЧ-11449 від 18.11.2020р., на суму боргу 135 608,00 грн., за період з 10.12.2020р. по 13.12.2020р., пеня становить 177,85 грн.; за період з 14.12.2020р. по 09.08.2021р., на суму боргу 115 608,00 грн., пеня становить 10 374,34 грн.. Всього за вказаною видатковою накладною, розмір пені становить 10 552,19 грн.. 
За період з 17.12.2020р. по 09.08.2021р., на суму боргу 115 608,00 грн. 20% річних становлять 14 947,26 грн..
За видатковою накладною № ЗЧ-750 від 01.02.2021р., розрахунок пені є вірним, а 20% річних, за період з 02.03.2021р. по 09.08.2021р., на суму боргу 31 723,20 грн. становлять 2 798,59 грн..
За видатковою накладною № ЗЧ-756 від 02.02.2021р. розрахунок пені є вірним, а 20% річних, за період з 03.03.2021р. по 09.08.2021р., на суму боргу 14 220,00 грн. становлять 1 246,68 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір пені, який підлягає стягненню становить 51188,16 грн.,  20% річних, що підлягають стягненню становлять 73 857,35 грн.. 
Щодо доводів скаржника пов`язаних з невідповідністю м. 5.2. Договору приписам ст. 61 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 ГК України.
При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. 
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021р. у справі №  910/12876/19.
Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 457 974,00 грн. основного боргу, 51 188,16 грн. пені та 73 857,35 грн. - 20% річних.
Таким чином, викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування      рішення      місцевого господарського суду,      оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги    відповідача

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10.    Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Велта" залишити без задоволення. 
Рішення  Господарського суду  Кіровоградської області від 03.11.2021р. у справі № 912/2364/21 залишити без змін. 
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.          
         Повний текст постанови складено 30.05.2022 р.

Головуючий суддя                                                                                  І.М. Кощеєв 
Суддя                                                                                                О.В. Чус
            Суддя                                                                                                Е.В. Орєшкіна