ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 травня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 390/1457/21
провадження № 22-ц/4809/446/22 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,
секретар судового засідання Діманової Н. І.,
учасники справи:
заявник - адвокат Шепеленко Анастасії Олександрівни, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шепеленко Анастасія Олександрівна, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 року у складі головуючого судді Гершкула І. М.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
01.11.2021 адвокат Шепеленко Анастасія Олександрівна, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - заборонити ОСОБА_2 наближення на 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_1 а саме: місця проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , місця навчання: Соколівський ЗЗСО І-ІІІ ступенів Кропивницького району, Кіровоградської області за адресою: проспект Соколівський 16, с. Соколівське, Кропивнинький район або будь якого іншого місця проживання чи навчання ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, просила направити копію рішення до Кропивницького відділення поліції Головного управління Національної поліції у Кіровоградський області для взяття ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на профілактичний облік та до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради.
Заяву мотивовано тим, що до неповнолітнього ОСОБА_1 систематично вчиняється психологічне насильство з боку біологічного батька ОСОБА_2 .
З 2008 року ОСОБА_2 не брав участі у вихованні сина ОСОБА_1 , будь-якого спілкування між ними не було, однак після звернення до суду матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у 2018 році останній звернувся до суду з позовом про встановлення порядку участі у вихованні дитини. 
Рішенням суду відмовлено у позбавленні батьківських прав, а Кропивницьким апеляційним судом встановлено графік побачень батька з сином. 
21.11.2020 року ОСОБА_2 разом з своєю матір`ю ОСОБА_4 і представником ОСОБА_5 прийшли на зустріч із неповнолітнім ОСОБА_1 . Під час зустрічі ОСОБА_2 вів себе при спілкуванні з сином відсторонено та незацікавлено, натомість ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вели себе зухвало та агресивно щодо неповнолітнього ОСОБА_1 , зокрема вимагали від дитини негайно піти з ними, залякували його відповідальністю за невиконання рішення суду, принижували ОСОБА_3 у присутності сина. Нарешті дитина не витримала, рознервувалася та повідомила про своє категоричне небажання спілкуватися з батьком. 
Після цього ОСОБА_1 почував себе пригніченим, виснаженим, втомленим, ображеним і приниженим. Вказані ситуації повторювалися під час наступних зустрічей батька з сином, а тому дитина була змушена звертатися до поліції. Відповідно висновків психолога зустрічі ОСОБА_1 із біологічним батьком та бабусею є психотравмуючими та мають ознаки психологічного насилля. 
Заявник вважає, що сукупність вказаних обставин свідчить про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 і його матері, а тому для забезпечення дієвого та ефективного їх захисту необхідно видати обмежувальний припис.

Рішенням Кіровоградського районного суду  Кіровоградської області від 06 грудня 2021  року відмовлено у задоволенні позову. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щосторона заявника посилається на здійснення психологічного насильства з боку біологічного батька дитини - ОСОБА_2 як на підставу для видачі обмежувального припису. 
На підтвердження вказаного до матеріалів справи долучено заяву ОСОБА_3 до ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 10.06.2021 року про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України, проте вказана заява лише містить обставини наведені заявником, які підлягають перевірці та підтвердженню. Долучений витяг із ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №12021121010001821 від 30.07.2021 року за ст.126-1 КК України також не може бути доказом вчинення домашнього насильства, оскільки ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, отже витяг із ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.
Надані стороною заявника висновки психолога свідчать, що психологами взято до уваги критичні відомості матері дитини щодо батька, інформація надана психологу обмежена, достовірність інформації не перевірена, проте взята до уваги для надання висновку, залишено поза увагою конфлікт між батьками та їхній вплив на психологічний стан на час дослідження. Крім цього, висновки містять лише вказівку про небажання дитини спілкуватися з батьком, проте не містять чіткого визначення, які саме дії з боку батька прямо чи опосередковано становлять психологічне насильство щодо дитини.
Суд зазначив, що пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 , останній бив її, зокрема на четвертому місяці вагітності, а також після народження сина, жодним чином не стосуються обставин, які досліджуються судом у даній справі, оскільки вказані події відбувалися у 2006-2007 роках.
Пояснення свідка ОСОБА_6 свідчать лише про небажання ОСОБА_1 бачитись з батьком і не містять відомостей про вчинення фізичного чи психологічного насильства щодо дитини з боку батька.
Суд зазначав, що будь-які конфліктні ситуації між батьками сприймаються дітьми болюче, особливо в малолітньому віці, в силу їх вразливості, тому відкрите протистояння батька та матері завжди несуть дітям негативні наслідки та спричиняють їм психічні травми, проте для застосування заходів, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в даному випадку, такий конфлікт повинен мати ознаки домашнього насильства з боку батька стосовно сина або високого вірогідного ризику повторення фізичного та/або психічного насильства щодо дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник неповнолітнього заявника адвокат Шепеленко А. О., подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису. 
Зазначала, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Суд не звернув увагу та не надав оцінки тому, що психолог надавав свої висновки після безпосереднього спілкування з постраждалою дитиною та на підставі відеозаписів зустрічей дитини з біологічним батьком, також психолог був безпосередньо присутній під час. Жодних альтернативних висновків психологів матеріали справи не містять.
Зазначає, що відповідно до висновків психолога від 14.05.2021 №13/0521, 05.06.2021 №16/0621, від 09.06.2021 №17/0621, від 03.10.2021 №31/1021 зустрічі ОСОБА_1 із біологічним батьком та бабусею є психотравмуючими, мають ознаки психологічного насилля. Суд у рішенні не вказує чому не приймає висновок шкільного психолога від 11.10.2021 №25.3 в якому зазначено, що з метою збереження психологічного здоров`я ОСОБА_1 , необхідно звернути увагу на те, як проходять побачення, не допускати з боку батька проявів маніпуляції, тиску, враховувати побажання ОСОБА_1 бачитись в безпечному середовищі, поблизу дому. Інакше такі зустрічі мають лише психотравмуючий вплив, сприяють погіршенню здоров`я, через що хлопчик постійно потребує психологічної допомоги.
Також судом загалом не враховано думку постраждалої дитини, який чітко говорить, що категорично не бажає спілкуватися з біологічним батьком, сприймає його як чужу сторонню людину, не довіряє йому, вказу, що біологічний батько ображає його словесно, погрожує відповідальністю для мами ОСОБА_1 , принижує маму ОСОБА_1 в його присутності. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Заінтересована особа ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника заявника адвоката Шепеленко А. О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника заінтересованої особи ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками згідно копії свідоцтва про народження є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с.10).
Згідно довідки №2521 від 27.09.2021, виданої виконкомом Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Мати заявника ОСОБА_3 10.06.2021 зверталась до ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України, систематичне вчинення насильства щодо неповнолітнього ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (а.с.12-13).
Згідно витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №12021121010001821 від 30.07.2021 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда зареєстровано кримінальне провадження за ст.126-1 КК України відносно ОСОБА_2 , який систематично вчиняє домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_3 та їх спільного сина ОСОБА_1 (а.с.14).
Відповідно висновку шкільного психолога Соколівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №253 від 11.10.2021 ОСОБА_1 легко йде на контакт, вільно викладає свої думки, охоче ділиться, що має емоційну прихильність до чоловіка матері, розповідає про спільне дозвілля, зацікавленість вітчима у його житті, довірливі відносини між ними. Під час бесіди він переконливо наголошує на тому, що категорично проти побачень з біологічним батьком далеко від дому. На такі побачення він ходить неохоче. ОСОБА_1 говорить, що не відчуває батьківського тепла та піклування, а тільки бачить поряд із собою чужого чоловіка, поряд із яким він відчуває дискомфорт, страх, тривожність. Після таких побачень довго зберігається нестабільний психо-емоційний стан. Біологічний батько не бере до уваги психологічний стан хлопчика, наполягає на побаченнях, що викликає супротив із боку сина, як реакція на насильницькі прояви у спілкуванні. Під час спілкування ОСОБА_1 із батьком ігноруються його потреби та почуття, що суперечить нормам спілкування та має різкий психотравмуючий вплив. Після таких побачень постійно виникає потреба у психологічній допомозі (а.с.15).
Згідно висновку психолога №13/0521 від 14.05.2021 на момент проведення психодіагностичних заходів було встановлено, що у хлопчика переважають емоція радості з періодичними проявами тривожності, злості, коли йдеться про його біологічного батька. Щодо матері та її чоловіка демонструє позитивне ставлення - любов, повагу. ОСОБА_1 категорично заявляє про небажання бачитись з батьком і однозначно зазначає, що хоче проживати зі своєю матір`ю та її чоловіком. Враховуючи вищезазначене реагування дитини на біологічного батька, подібні контакти можуть спричинити погіршення психофізичного стану ОСОБА_1 (а.с.16).
У висновку психолога №16/0621 від 05.06.2021 зазначено, що ОСОБА_1 однозначно заявляє про небажання зустрічатись зі своїм біологічним батьком і його матір`ю. Має виражену емоційну прихильність до своєї матері та її чоловіка. Контакт із біологічним батьком, або згадування про нього, викликають у хлопчика різке погіршення психоемоційного стану, сльози. Зустрічі з біологічним батьком та його матір`ю (бабусею) мають для ОСОБА_1 різкий психотравмуючий вплив, що відбивається на психофізичному здоров`ї дитини. Після таких контактів виникає потреба у надані психологічної допомоги хлопчикові (а.с.17).
Відповідно до висновку психолога №17/0621 від 09.06.2021 ОСОБА_3 забезпечує побачення сина з біологічним батьком, але дитина має різко негативне ставлення до вищезазначеної особи та не бажає зустрічатись з ним взагалі. Спілкування ОСОБА_1 із біологічним батьком і бабусею є психотравмуючим для хлопчика та має ознаки психологічного насильства, адже викликає страждання у дитини, ігноруються потреби та почуття дитини. Внаслідок негативного впливу контактів хлопчика з біологічним батьком і його матір`ю у ОСОБА_1 погіршився психоемоційний стан, він проходить курс психокорекції засобами арт-терапії (а.с.18).
Згідно висновку психолога №31/1021 від 03.10.2021 на момент побачення з біологічним батьком ОСОБА_2 у ОСОБА_1 різко зростає тривожність, погіршується загальне самопочуття. Емоційний стан лабільний (нестійкий). Ці ознаки загострюються, коли до розмови намагається підключитись мати біологічного батька. Таке погіршення психофізичного стану хлопчика трапляється кожного разу після зустрічей із ОСОБА_2 і його матір`ю. Дитина не виявляє бажання бачитись з ним, однак вимушено погоджується на це. Біологічний батько та бабуся (мати батька) регулярно перебивають хлопчика, не бажають слухати про його страх і переживання, а їх звернення до дитини часто носять маніпулятивний характер. З метою збереження психологічного та фізичного здоров`я ОСОБА_1 необхідно звернути увагу на погіршення самопочуття дитини, після кожного вищезазначеного побачення, недопустимість примушування до психотравмуючих зустрічей, а також прохання самого хлопчика щодо надання йому психологічної допомоги (а.с.19, 176-180).
Згідно характеристики Соколівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №256 від 11.10.2021 ОСОБА_1 навчається у Соколівській ЗШ із першого класу, характеризується позитивно, проте останнім часом помічено зміни поведінки, оскільки учень став нервовим, збудженим, вразливим і замкненим, складається враження, що його щось турбує. Під час бесіди з ОСОБА_1 стало відомо, що в його житті з`явився біологічний батько ОСОБА_2 , з яким він не хоче спілкуватися, однак через загрозу штрафу він змушений зустрічатися з біологічним батьком. Навчанням і поведінкою ОСОБА_1 постійно цікавляться його батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_9 , біологічний батько ОСОБА_2 участі у шкільному житті дитини не приймає (а.с.20).
Відповідно письмових пояснень ОСОБА_1 наданих працівнику поліції 07.08.2021, останній вийшов на побачення з ОСОБА_2 , повідомив, що побачення відбудеться біля будинку, де він проживає, однак батько заперечив, оскільки їх зустріч знімають на відеокамеру, після чого ОСОБА_2 сперечався з ОСОБА_3 , шантажував її, врешті-решт ОСОБА_2 повідомив, що йому не підходить такий формат зустрічей, а тому пішов (а.с.21).
Згідно копії акта державного виконавця від 02.10.2021 в рішенні суду не визначено місця зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому вирішено, що побачення відбудеться у кафе в м. Кропивницький для нормального спілкування, проте сторона боржника категорично проти, а тому рішення суду не виконано (а.с.22).
Листом Відділення поліції №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області №8424/111-3-202 від 04.10.2021 повідомлено ОСОБА_3 , що 02.10.2021 о 10.40 год. до чергової частини надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому здійснено виїзд на місце події нарядом групи реагування патрульної поліції. Вказане звернення внесено до ITC ІПНП ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП за реєстраційним номером 2503 від 02.10.2021 року, проводиться перевірка (а.с.23).
Згідно висновку виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького №2573/49-05-24 від 05.06.2018 поведінка ОСОБА_2 розцінена, як ухилення від виховання та утримання дитини ОСОБА_1 , винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (а.с.24-25).
Матеріали справи містять відеозапис з відеокамери житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також мобільного телефона ОСОБА_3 , де зафіксовано зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 біля подвір`я вказаного будинку. 05.06.2021 року на зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були присутні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , начальник служби у справах дітей Соколівської сільської ради Побережник М.Ю., державний виконавець Опря Ю.О., а також психолог ОСОБА_10 02.10.2021 року на зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були присутні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державний виконавець ОСОБА_11 , а також психолог ОСОБА_10 . Вказані відеозаписи підтверджують, що виконується рішення суду, проте нормального спілкування між сином і батьком не відбувається через суперечки між сторонами. Будь-яких підтверджень щодо наявності факту фізичного чи психологічного насильства з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 на відеозаписах не зафіксовано (а.с.26-28).
У матеріалах справи також містяться надані відділенням поліції №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області копії відеозаписів із нагрудних камер поліцейських, що прибули за викликом ОСОБА_1 на лінію 102 за реєстраційним номером звернення 8503 від 02.10.2021 року, які досліджено у судовому засіданні, де зафіксовано приїзд наряду поліції за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувалася зустріч ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на якій були присутні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державний виконавець Опря Ю.О., психолог ОСОБА_10 . ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що вийшов на побачення з ОСОБА_2 , однак спілкуватися з ним не бажає. Будь-яких підтверджень щодо наявності факту фізичного чи психологічного насильства з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 на відеозаписах не зафіксовано. Також надано наявну інформацію з бази даних ІПН «АРМОР» щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема щодо звернення ОСОБА_1 на лінію 102, звернення ВДВС про стягнення аліментів на користь ОСОБА_12 , вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї щодо доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.52-56).
Згідно інформації № 65458337/2 від 08.11.2021, наданої Кропивницьким ВДВС у Кропивницькому районні Кіровоградської області ПСМУМЮ (м. Дніпро), державною виконавчою службою заведено виконавче провадження АСВП №64705350 щодо примусового виконання виконавчого листа №404/3698/12 (№2/404/2538/18) виданого 04.12.2020 Кіровським районним судом м. Кіровограда, яким визначено ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом періодичних побачень: 2 рази на місяць І та III суботи місяця з 10.00 год. до 17.00 год. При спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_1 та участі у його вихованні, батькові ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , з якою проживає дитина, має створювати належні умови спілкування, що не перешкоджають нормальному розвитку дитини. Згідно матеріалів виконавчого провадження АСВП №64705350 державним виконавцем відкрито виконавче провадження постановою від 18.05.2021 року, а в подальшому: 05.06.2021 року ОСОБА_1 відмовився від побачення з ОСОБА_2 ; 18.06.2021 року відкладено проведення виконавчих дій через хворобу дитини; 01.07.2021 року відкладено проведення виконавчих дій, оскільки ОСОБА_1 перебував у туристичному поході в Закарпатській області; 17.07.2021 року відбулося побачення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця від 04.08.2021 року закінчено виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 11.08.2021 року відновлено виконавче провадження. Акт державного виконавця від 02.10.2021 року свідчить, що в рішенні суду не визначено місця зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому вирішено, що побачення відбудеться у кафе в м. Кропивницький для нормального спілкування, однак сторона боржника категорично проти, тим самим рішення суду не виконано. Постановою державного виконавця від 07.10.2021 року накладено на ОСОБА_3 штраф у сумі 1700 грн. 13.10.2021 року відкладено проведення виконавчих дій, оскільки ОСОБА_1 перебував у туристичному поході на території Соколівської сільської ради. 03.11.2021 року відкладено проведення виконавчих дій, оскільки ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с.57-148, 155).
21.11.2020 ОСОБА_1 подав на ім`я начальника служби у справах дітей Соколівської сільської ради Побережник М.Ю. заяву про відмову від побачення з батьком ОСОБА_2 (а.с.156).
Кропивницьким ВДВС у Кропивницькому районні Кіровоградської області ПСМУМЮ (м. Дніпро) разом з листом №22538/19-9-23/2 від 10.11.2021 надано відеозаписи з відеокамери житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та мобільного телефона ОСОБА_3 , де зафіксовано зустрічі 07.08.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 біля подвір`я вказаного будинку. Під час побачення була присутня ОСОБА_3 , яка здійснювала відеофіксацію побачення батька та сина. Будь-яких підтверджень щодо наявності факту фізичного чи психологічного насильства з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 на відеозаписах не зафіксовано (а.с.165-166).
18.04.2021 ОСОБА_3 було подано заяву до Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області за фактом отримання погроз фізичної розправи від ОСОБА_4 , що також зафіксовано рапортом працівника поліції від 18.04.2021 року (а.с.170-171).
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.04.2018 року визнано протиправною бездіяльність службових осіб Кіровоградського РВП КВП ГУНП в Кіровоградській області, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 18.04.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.129 ч.1 КК України, а також зобов`язано начальника Кіровоградського РВП КВП ГУНП в Кіровоградській області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 18.04.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.129 ч.1 КК України (а.с.172-173).
Листами ГУНП в Кіровоградській області №27/К-971 від 17.09.2018 року та №27/К-1370 від 15.01.2019 року повідомлено, що на виконання ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.04.2018 року розпочато 07.05.2018 року кримінальне провадження №12018120170000482 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.129 ч.1 КК України (погроза вбивством), досудове слідство тримає, будь-якого статусу ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не мають (а.с.174-175).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Кропивницького РВ ДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) від 07.10.2021 року ВП №65458337 про накладення штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.194-196).
Неповнолітній ОСОБА_1 надав пояснення в суді першої інстанції і повідомив, що він проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 і батьком ОСОБА_9 , проте у його житті з`явився ОСОБА_2 , який є його біологічним батьком. Судовим рішенням визначено, що йому необхідно бачитися з ОСОБА_2 двічі на місяць, однак він не бажає бачитися та спілкуватися з біологічним батьком, оскільки під час вказаних зустрічей відбуваються сварки, ОСОБА_2 кричить на нього та його матір, а також шантажує їх штрафом державного виконавця, у разі відмови від побачення з ним, що змушує його ходити на зустрічі з ОСОБА_2 . Фактично між ним і ОСОБА_2 відбулося одне побачення віч на віч, під час якого він пішов купатися на річку, а ОСОБА_2 стояв на березі річки та записував щось на аркуші паперу, а потім пішов до держаного виконавця, тим самим залишив його одного купатися в річці. Інші зустрічі відбувалися біля будинку, де він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_2 постійно висловлював своє незадоволення, мовляв йому такі зустрічі не підходять, просив піти з ним в інше місце, однак він не погоджувався, оскільки боїться ОСОБА_2 , біля будинку почувається у безпеці. Він має батька та матір і не хоче спілкуватися з біологічним батьком.
Свідок ОСОБА_3 у суді першої інстанції пояснила, що вона є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 . Рішенням Кропивницького апеляційного суду встановлено графік побачень ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , а саме кожну першу та третю суботи місяця. ОСОБА_2 приходить на зустрічі з сином разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 і представником ОСОБА_5 . Під час зустрічей батька з сином, ОСОБА_2 зовсім не цікавиться життям дитини, а лише користується правом визначеним судом, оскільки на одній із зустрічей ОСОБА_4 повідомила, що вони перетворять її життя на пекло до поки вона не забере з виконавчої служби виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 , так як ОСОБА_2 має інших дітей, яких також необхідно утримувати. Кожне побачення сина з батьком і його оточенням закінчується стресом для ОСОБА_1 , останній не бажає зустрічатися з батьком, перед кожним побаченням вона готує сина, дає йому кишенькові кошти та повідомляє, що кожні перша та третя суботи місяця це дні його зустрічей із батьком і відправляє сина на зустрічі з батьком. Під час однієї з таких зустрічей, ОСОБА_1 був змушений телефонувати на лінію 102 та викликати поліцію. Після вказаних побачень, вони були змушенні звернутися до психолога за допомогою. Вона фіксує побачення сина з батьком на відео за допомогою мобільного телефону, оскільки це не заборонено, будь-які права не порушує. Крім того, зазначила, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній бив її, зокрема на четвертому місяці вагітності, а також після народження сина.
Свідок ОСОБА_6 у суді першої інстанції пояснила, що вона є начальником служби у справах дітей Соколівської сільської ради, а тому її було запрошено бути присутньою під час зустрічей неповнолітнього ОСОБА_1 із його батьком ОСОБА_2 . Під час розмови з сином, ОСОБА_2 здійснював тиск на сина, зокрема казав йому, що є рішення суду, яким встановлено, що вони повинні зустрічатися в обов`язковому порядку, а у разі його відмови, його матір ОСОБА_3 будуть штрафувати. Перед вказаними зустрічами дитина не бажала спілкування з батьком, однак ОСОБА_2 та державний виконавець спілкувалися з дитиною та пояснювали, що існує рішення суду, а тому він зобов`язаний спілкуватися з батьком. ОСОБА_1 неодноразово писав на її ім`я заяви про небажання спілкуватися з батьком.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Відповідно ст. 51, 52 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою; будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.
Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ст.157 ч.5 цього Кодексу.
Пунктами 3, 6, 8, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено: домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала особа) - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
За змістом п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
У постанові Верховного Суду від 06.02.2020 по справі №753/8626/19 провадження №61-15016св19 зазначено, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Відповідно п.1 ч.1ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має оцінити всі обставини та докази по справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд повинен встановити форму домашнього насильства, якому піддавався потерпілий, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року по справі №756/11732/18, від 24.09.2020 року по справі №752/7631/19.
Згідно п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство виявляється у словесних образах, погрозах, у тому числі щодо третіх осіб, приниженні, переслідуванні, залякуванні інших діях, які спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Психологічне насилля, в розумінні цього Закону, має місце за сукупності таких елементів: протиправності дій чи бездіяльності кривдника направлених на обмеження волевиявлення постраждалої особи; негативні психологічні наслідки для постраждалого, наявність причинного зв`язку між першим і другим елементом, умисел кривдника.
Факт застосування ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 фізичної сили, або в будь-який спосіб спричинення шкоди його здоров`ю чи життю, чи поставлення його під загрозу не доведено належними та допустимими доказами.
Матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_2 ображав малолітнього сина ОСОБА_1 , погрожував чи залякував його або вчиняв інші умисні дії, направлені на порушення психологічної рівноваги дитини, обмеження його волевиявлення. Дії ОСОБА_2 , про які зазначено у заяві, фактично вчинено у межах, визначених судовим рішенням про порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису, передбаченого Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шепеленко Анастасія Олександрівна, залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                 С. М. Єгорова

Судді                                                                        О. І. Чельник

                                                                               В. В. Черненко