УХВАЛА
 
18 квітня 2022 року
м. Київ
 
Справа № 209/1645/18
Провадження № 51-735ск22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючої           ОСОБА_1 , 
суддів                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від  12 січня 2022 року,
 
в с т а н о в и в:
 
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення.
 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
 
Згідно з пунктами 4 і 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
 
Однак касаційна скарга засудженого не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального закону.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при постановленні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
 
Так, засуджений ОСОБА_4 у своїй скарзі хоча і послався на порушення норм кримінального процесуального закону як на підставу перегляду оскаржуваного судового рішення, зокрема, на ст. 404 КПК України, проте, не зазначив, які саме обставини не було досліджено судом апеляційної інстанції та не навів переконливих обґрунтувань, яким чином ці порушення вплинули на  законність й обґрунтованість постановленого судового рішення і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваного судового рішення, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 404, 412, 419 цього Кодексу. Доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до його вказівок про неповноту судового розгляду та незгоди з наданою судами оцінкою доказам, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. При цьому засуджений наводить свою версію оцінки доказів як обґрунтування того, що зазначені судові рішення є незаконними. Крім того, посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України,  ОСОБА_4 у касаційній скарзі не зазначив, які саме доводи його апеляційної скарги залишились без відповіді.
 
Крім того, за змістом касаційної скарги засуджений висловлює незгоду з вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, проте, у прохальній частині своєї касаційної скарги ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанціїскасувати зазначені вирок суду першої інстанції  та ухвалу апеляційного суду стосовно нього й направити справу на новий апеляційний розгляд. Таким чином, вимоги засудженого не конкретизовані та сформульовані без урахування положень ст. 436 КПК України.
 
Вищенаведене перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
Також Суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі – КВК України) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 
02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від   24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК України вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 429 КПК України, Суд, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, залишити без руху та надати строк для усунення недоліків – п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3