КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/776/22	
Провадження № 33/824/1621/2022
Головуючий в суді першої інстанції: Сазонова М.Г.
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
27 червня 2022 року                                                                                 місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП, - 
 
за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності	 	  ОСОБА_1 	
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від        16 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, 29 листопада 2021 року о 12 год. 25 хв. в районі будинку № 3, розташованого на пр. Ю.Гагаріна у місті Києві, керував транспортним засобом «Volkswagen» з номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року та закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, вважає, що він його пропустив із поважних причин, оскільки перебував за межами України - в Литві, де на той час проходила лікування його онкохвора дружина, яку він не міг залишити.
ОСОБА_1 зазначає, що копію ухваленої без його участі постанови, він не отримував. Дізнався про те, що він притягнутий до адміністративної відповідальності від знайомої, яка звернулась до суду           06 червня 2022 року. 
В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що не погоджується із постановою суду першої інстанції, тому що вона ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. 
ОСОБА_1 зазначає, що з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на питання працівника поліції про вживання алкогольних напоїв, було надано відповідь, що вживав алкоголь після зупинки транспортного засобу.  
Апелянт звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного доказу про те, що він керував автомобілем після вживання алкоголю. 
ОСОБА_1 зазначає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29 листопада 2021 року, згідно з якими він у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не можуть бути визнані допустимими доказами у справі, оскільки в їх присутності ним було повідомлено, що після зупинки автомобіля працівниками поліції, було вжито алкоголь.
Також апелянт звертає увагу на те, що час, зафіксований на відеозаписі з нагрудної камери не збігається з часом складання протоколу, оскільки запис починається о 12 год. 25 хв., закінчується о 13 год. 38 хв., а згідно протоколу всі дії відбувались о 14 год. 32 хв. 
Апелянт вказує, що наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам наказу МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, крім того, складений упередженими працівниками поліції, а саме молодшим лейтенантом Сергійчуком А.А. , який раніше приїздив на виклик, пов`язаний з насильством в сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 . Про це зазначається в рапорті поліцейського, який був у складі екіпажу «РУБІН-0404».
 
Дослідивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1  пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин. 
Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копію постанови, ухваленої без участі   ОСОБА_1 , останній не отримував, як зазначає сам апелянт, про рішення йому стало відомо 06 червня 2022 року.
З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.
В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що протокол, складений працівниками поліції не є джерелом доказів та суд не мав права на нього посилатись, як на доказ його винуватості.
Такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються серед іншого протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Апеляційний суд вважає, що наявний у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 282095 від 29 листопада     2021 року складений у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від                     07 листопада 2015 року № 1395, а отже, відповідає вимогам чинного законодавства.
Так із оскаржуваної постанови вбачається, що суд мотивував своє рішення не лише протоколом про адміністративне правопорушення, але й іншими доказами: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29 листопада 2021 pоку, згідно з якими ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; рапортом молодшого лейтенанта поліції Сергійчука А.А. від 29 листопада 2021 року, згідно з яким він у складі екіпажу «Рубін-0404» 29 листопада   2021 року отримав виклик з лінії «102» щодо домашнього насильства; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який долучено до матеріалів справи, де зафіксовано рух автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Щодо наявності суперечності у часі коли ОСОБА_1 було вчинене правопорушення та часу складання протоколу про адміністративне правопорушення, то колегія суддів вважає це очевидною опискою, оскільки відповідно до відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався о 12 год. 25 хв. та о 12 год. 26 хв. був вже зупинений працівниками поліції.
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що моментом вчинення правопорушення є час, коли водій на пропозицію пройти огляд для визначення стану сп`яніння відмовляється пройти такий огляд. 
Апеляційний суд зазначає, що наявність розбіжності в часі вчинення адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі серії ААБ            № 282095 від 29 листопада 2021 року і відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не може бути безмовною підставою для скасування постанови суду та вона жодним чином не вплинула на законність прийнятого судом рішення, оскільки ОСОБА_1 не ставить під сумнів те, що подія, коли поліцейським стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення мала місце.
Щодо доводів апелянта про те, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, якщо вони не давали показання в судовому засіданні під присягою, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими. 
Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в поясненнях потерпілих, свідків. 
Отже, чинний КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків.
Тому, вирішуючи питання про винуватість  ОСОБА_1 , суд обґрунтовано взяв до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не містять розбіжностей та неточностей, тому в допиті свідків не було потреби.
Крім того, доказів, які б спростовували письмові показання свідків апелянтом не надано, отже відсутні підстави вважати, що відомості, викладені у них не відповідають дійсності.
Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_1 зазначає, що в момент, коли він заїжджав у двір будинку, поліцейські увімкнули сирену, він відразу зупинився. Коли із службового автомобіля вийшли працівники поліції, то він побачив тих же поліцейських, яких він викликав до себе додому. На момент зупинки транспортного засобу він був тверезий та випив алкоголь вже після зупинки автомобіля. 
Наведені доводи, які зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, щодо упередженості поліцейського Сергійчука А.А., яким було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є непереконливими, оскільки виїзд поліцейського Сергійчука А.А. на виклик у зв`язку з домашнім насильством, жодним чином не свідчить про його упередженість при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 за порушення правил дорожнього руху.
Судом було досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано рух автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який повертає у двір та зупиняється, та з місця водія виходить ОСОБА_1 і надає документи водія, обставини спілкування поліцейських із ОСОБА_1 , під час якого водію повідомлено про наявність у нього ознак сп`яніння, а також відмову апелянта від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є складом адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, досліджених судом давали законні підстави дійти висновку про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від             16 травня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                         Ю.Р.Трясун