ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 460/4838/20
адміністративне провадження № К/9901/4653/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.
суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року    (головуючий суддя - Недашківська К.М.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року (головуючий суддя - Шавель Р.М., судді: Улицький В.З., Кузьмич С.М.)
у справі №460/4838/20
за позовом ОСОБА_1 
до Державного бюро розслідувань 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -              

у с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - відповідач, ДБР), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо прийняття рішення стосовно призначення ОСОБА_1 , як переможця конкурсу, на посаду слідчого Першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань на аналогічну посаду слідчого - Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань; 

- зобов`язати Державне бюро розслідувань призначити ОСОБА_1 на посаду слідчого - Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями,          Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, як переможця конкурсу на аналогічну посаду слідчого Першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань, або на іншу рівнозначну посаду слідчого центрального апарату Державного бюро розслідувань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з Протоколом Внутрішньої конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань від 13 листопада 2019 року №38 позивач був оголошений переможцем конкурсу на вакантну посаду «слідчий першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань».

12 травня 2020 року Державне бюро розслідувань повідомило позивача про те, що посаду, на яку останній проходив конкурс, скорочено 03 березня 2020 року, а тому призначення є неможливим.  

Позивач вказує, що він надав згоду на проведення спеціальної перевірки ще  14 січня 2020 року, проте станом на 12 травня 2020 (дата листа ДБР) спеціальна перевірка щодо позивача не завершена з незалежних від нього обставин. 

Ураховуючи те, що спеціальна перевірка щодо позивача повинна була бути завершена не пізніше 10 лютого 2020 року та з урахуванням строків, визначених пунктом 7 Порядку №171, позивач уважає себе таким, що пройшов спеціальну перевірку без зауважень, а тому станом на 17 лютого 2020 року відповідач мав прийняти відповідне рішення про призначення позивача на посаду, як переможця конкурсу. 

Посилаючись на норми національного та міжнародного законодавства, позивач вказує, що така бездіяльність Державного бюро розслідувань щодо непризначення позивача на посаду, за якою він проходив конкурс, є протиправною.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, адміністративний позов залишено без задоволення. 

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Довідка про результати спеціальної перевірки щодо позивача від 30 червня 2020 року сформована за результатами отриманої інформації від відповідних органів на підставі саме згоди на проведення спеціальної перевірки від 14 лютого 2020 року, а не на підставі згоди на проведення перевірки від 14 січня 2020 року, під час оформлення якої позивачем були допущені недоліки.

Згода на проведення спеціальної перевірки від 14 січня 2020 року взагалі не була реалізована, оскільки після залишення Національним агентством з питань запобігання корупції запитів за згодою на проведення спеціальної перевірки від 14 січня 2020 року без розгляду, позивач подав іншу згоду на проведення спеціальної перевірки від 14 лютого 2020 року. 

Позивач не може вважатися таким, що пройшов спеціальну перевірку без зауважень станом на 10 лютого 2020 року, оскільки згода на проведення спеціальної перевірки, за результатами опрацювання якої ДБР складено Довідку від 30 червня 2020 року, датована та подана позивачем лише 14 лютого 2020 року.

Оскільки довідка про результати службової перевірки щодо позивача складена 30 червня 2020 року, така обставина свідчить про відсутність будь-якої протиправної бездіяльності відповідача щодо призначення позивача на посаду станом на 17 лютого2020 року.

Також суди зауважили, що питання правомірності чи протиправності дій/бездіяльності ДБР щодо порядку та строків проведення спеціальної перевірки не є предметом розглядуваного позову.

Окрім того, починаючи з 14 лютого 2020 року, перший слідчий відділ Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань ліквідований.

Наказом ДБР № 21ДСК від 27 лютого 2020 року затверджено та введено в дію з 03 березня 2020 року штатний розпис центрального апарату ДБР, відповідно до якого посаду слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань скорочено.

Таким чином, позивач не міг бути призначений на посаду слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) ДБР, оскільки з 03 березня 2020 року такої посади не передбачалося.

Діюче законодавство, яке стосується діяльності ДБР, не визначає механізму працевлашування переможців конкурсу, які стосувалися вже скорочених посад.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги позивачем зазначено, що в оскаржуваних судових рішеннях суди першої та апеляційної інстанції не погодилися з позицією позивача щодо обсягу та порядку реалізації відповідачем дискреційних повноважень директора ДБР, чим фактично повністю проігнорували правову позицію Верховного Суду, викладену у підпунктах 46-59, 61-68 постанови від 26 листопада 2019 року у справі №160/9019/18.

У вищезазначеній постанові судом зазначено, що аналіз норм законодавства (статті 11, 12, 14, 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань») із врахуванням обставин справи дає підстави для висновку, що саме на Конкурсну комісію покладено обов`язок по перевірці поданих кандидатом документів на відповідність вимогам, встановленим законом та порядком проведення відкритого конкурсу для призначення на посади в органі Бюро, затвердженим Директором Бюро, а також кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для зайняття посади, а Директор Державного бюро розслідувань за поданою рекомендацією Конкурсної комісії повноважний призначати за погодженням із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань на посаду першого заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань.

За таких обставин, директор Державного бюро розслідувань при отриманні рекомендацій Конкурсної комісії повинен призначити на посаду особу, яка була допущена до участі у конкурсі для призначення на вакантні посади, визнана переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад, та відповідає кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для зайняття посади, якій конкурсною комісією надано рекомендацію для призначення на вакантну посаду.

Натомість, у судових рішеннях, що оскаржуються, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до безпідставного, на думку позивача, висновку, що саме директор ДБР вільний у реалізації своїх дискреційних повноважень, хоча системний аналіз частини 1 статті 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» містить виключний перелік підстав, за наявності яких кандидат не може бути призначений на посаду в ДБР.

Також скаржник вказує, що відповідно до вимог п. 7 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 25 березня 2015 року №171, спеціальна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 25 календарних днів з дати надання згоди на її проведення, при цьому законодавець не передбачає можливості її продовження.

Відповідно до листа ДБР від 12 травня 2020 року вих.№402-дз/20/10-18-02-1827/20, адресованого Народному депутату України ОСОБА_2 , позивач надав згоду на проведення спеціальної перевірки щодо нього ще 14 січня 2020 року, при цьому за повідомленням відповідача станом на 12 травня 2020 року спеціальна перевірка щодо позивача не закінчена з незалежних від останнього обставин.

Ураховуючі вказані обставини, скаржник зазначає, що спеціальна перевірка щодо нього повинна була бути завершена не пізніше 10 лютого 2020 року, а з урахуванням строків, визначених п. 7 Порядку, останній вважає себе таким, що пройшов спеціальну перевірку без зауважень.

З урахуванням положень частини третьої статті 31 Закону України «Про державну службу», як вказує скаржник, відповідач ще 17 лютого 2020 року мусив прийняти рішення про призначення його на посаду, адже станом на 17 лютого 2020 року у відповідача діяв штатний розклад, який передбачав наявність посади слідчого, на яку позивач проходив конкурс.

Скаржник зауважує, що в даному випадку не правом, а саме обов`язком директора ДБР, як особи на яку Законом України «Про Державне бюро розслідувань» було покладено видання наказів про прийом на роботу працівників центрального апарату ДБР, було безумовне додержання в своїй діяльності вимог Законів України «Про Державне бюро розслідувань», «Про державну службу» та Кодексу Законів про працю України, які містять не диспозитивну, а саме імперативну норму в частині забезпечення прав осіб які стали переможцями конкурсу, та не підлягають подвійному тлумаченню.

Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

В обґрунтування означеного відзиву, відповідач вказує, що правові висновки, на які посилається скаржник, викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі № 160/9019/18 не є ревалентними до обставин справи № 460/4838/20 та не можуть братись до уваги при вирішенні цього спору, оскільки виникли за інших правовідносин. 

Так, у постанові від 26 листопада 2019 року по справі № 160/9019/18 Верховний Суд, керуючись положеннями ст.ст. 11, 12, 14, 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та, приймаючи рішення на користь позивача, виходив із того, що директор Державного бюро розслідувань при отриманні рекомендацій Конкурсної комісії повинен призначити на посаду особу, яка була допущена до участі у конкурсі для призначення на вакантні посади, визнана переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад, та відповідає кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для зайняття посади, якій конкурсною комісією надано рекомендацію для призначення на вакантну посаду.

Крім того, Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку про те, що директор Державного бюро розслідувань не наділений компетенцією по перевірці документів, поданих особою для участі у конкурсі на зайняття вакантних посад.

Водночас, у справі № 460/4838/20 спірні правовідносини та фактичні обставини, а також нормативно-правове регулювання не є тотожними до висновків Верховного Суду у справі № 160/9019/18, оскільки, на час виникнення спірних правовідносин норми Закону України «Про Державне бюро розслідувань» зазнали значних змін, а ОСОБА_1 не міг бути призначений на посаду, на яку його рекомендовано конкурсною комісією, оскільки на час закінчення спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 (30.06.2020), було затверджено нову організаційну структуру згідно з Указом Президента України від 05 лютого 2020 року № 41/2020, структуру та штатний розпис Державного бюро розслідувань, згідно яких Третього управління організації досудових розслідувань в структурі Державного бюро розслідувань не було, а відтак і посади, на яку рекомендувався позивач Конкурсною комісією, не існувало.

Крім того, статтею 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» не наділено директора Державного бюро розслідувань повноваженнями щодо призначення особи на іншу посаду, ніж ту, яку визначено Конкурсною комісією в поданні про переможця конкурсу.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі №160/9019/18 зазначено про те, що відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» саме на Конкурсну комісію покладено обов`язок по перевірці поданих кандидатом документів на відповідність вимогам, встановленим законом та порядком проведення відкритого конкурсу для призначення на посади в органі Бюро, затвердженим Директором Бюро, а також кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для зайняття посади, а Директор Державного бюро розслідувань за поданою рекомендацією Конкурсної комісії повноважний призначати за погодженням із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань на посаду першого заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань.

Крім того, правова позиція у зазначеній справі формувалась на підставі положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» в редакції до 27 грудня 2019 року та за відсутності положень ст. 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (яка внесена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ).

Водночас, Директором Державного бюро розслідувань не здійснювалась перевірка документів, поданих особою для участі у конкурсі на зайняття вакантних посад, та це не було підставою для відмови у призначенні його на посаду, а відтак правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі №160/9019/18, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у справі що розглядається.

Також відповідач зазначає, що спеціальна перевірка щодо ОСОБА_1 завершена 30 червня 2020 року, а тому позивач не міг бути призначений на посаду слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань, оскільки з 03 березня 2020 року, у зв`язку зі зміною організаційної структури, структури та штатного розпису Державного бюро розслідувань такої посади у структурі Державного бюро розслідувань не існувало.

За правилами пункту 4 частини першої статті 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», особа не може бути призначена на посаду в Державному бюро розслідувань, якщо вона не пройшла спеціальну перевірку.

У свою чергу рішення про можливість призначення касатора на посаду в ДБР могло мати місце виключно після надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03 грудня 2019 року №305-ІХ, який набрав чинності з 27 грудня 2019 року, Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу.

У зв`язку з цим змінено організаційну структуру на підставі Указу Президента України від 05 грудня 2020 року №41/2020, структуру та штатний розпис Державного бюро розслідувань, згідно яких Третього управління організації досудових розслідувань в структурі Державного бюро розслідувань не було, а відтак і посади, на яку рекомендувався позивач Конкурсною комісією, не існувало.

Ураховуючи вказане, Директор Державного бюро розслідувань, в силу вимог статей 12, 14, 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», не міг прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 на посаду іншу ніж ту, на яку надана рекомендація Конкурсною комісією.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме - неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновку щодо застосування норми права (статті 11, 12, 14, 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань») у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №160/9019/18.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2022 року призначено розгляд даної справи в попередньому судовому засіданні на 20 травня 2022 року.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, що директором ДБР винесений наказ № 197 від 20 серпня 2019 року «Про оголошення конкурсу для призначення на посади у центральному апараті Державного бюро розслідувань», яким відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Порядку проведення конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, затверджено наказом ДБР № 13 від 14 лютого                       2018 року, оголошено конкурс для призначення на посади у центральному апараті ДБР згідно з додатком до цього наказу; установлено, що документи від осіб, які виявили бажання взяти участь у конкурсі, приймаються з 09 год. 00 хв. 27 серпня 2019 року до 18 год. 00 хв. 17 вересня 2019 року (включно).

З метою забезпечення проведення конкурсу зобов`язано:

відділ по роботі з громадськістю та ЗМІ - розмістити оголошення про проведення конкурсу для призначення на посади у центральному апараті ДБР, на офіційному вебсайті ДБР;

внутрішню конкурсну комісію з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у ДБР - провести конкурс відповідно до Порядку проведення конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, затверджено наказом ДБР № 13 від 14 лютого 2018 року.

Додатком до цього наказу визначений Перелік вакантних посад у центральному апараті ДБР, на зайняття яких оголошується конкурс, а саме:

слідчий першого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 2 посади;

слідчий другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 1 посада;

слідчий третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 4 посади;

слідчий відділу організаційно-методичного та аналітичного забезпечення досудового розслідування Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 3 посади;

слідчий першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 1 посада;

слідчий другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 1 посада;

слідчий третього слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 1 посада;

слідчий першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 3 посади;

слідчий другого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 2 посади.

Рішенням Внутрішньої конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, оформленого протоколом №24 від 11 вересня 2019 року, вирішено допустити до участі у кваліфікаційному іспиті (тестування на знання законодавства України) кандидатів, документи яких відповідають кваліфікаційним вимогам, вимогам Закону та Порядку, зокрема, ОСОБА_1 (2 посади) (порядковий номер 32 згідно списку).

Згідно з рішенням Внутрішньої конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, оформленого протоколом №28 від 21 жовтня 2019 року, затверджено графіки проведення першого етапу кваліфікаційного іспиту для кандидатів - тестування на знання законодавства України.

Відповідно до рішення Внутрішньої конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, оформленого протоколом № 32 від 29 жовтня 2019 року, затверджено графіки проведення виконання модельних завдань практичного характеру для кандидатів (Т.1, а.с.72-73, 74-80).

Рішенням Внутрішньої конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, оформленого протоколом № 35 від 05 листопада 2019 року, затверджені:

результати кваліфікаційного іспиту кандидатів на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань;
рейтинги кандидатів на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань;

загальні списки допущених до співбесіди кандидатів на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань;
графіки проведення співбесід з кандидатами на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.
Згідно Результатів кваліфікаційного іспиту кандидатів на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, які склали кваліфікаційний іспит (додаток № 1 до протоколу № 35), ОСОБА_1 отримав загальний бал - 90,5 (№ 147 списку).

Відповідно до Рейтингу кандидатів на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань (додаток № 3 до протоколу № 35) позивач посів 40 позицію.

Додатком № 5 до протоколу № 35 визначений Загальний список допущених до співбесіди кандидатів на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, в якому за № 147 вказаний ОСОБА_1 .

Згідно з Додатком № 7 до протоколу № 35 визначено Графік проведення співбесід з кандидатами на зайняття вакантних посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, зокрема, на посади слідчих за квотою «а» - ОСОБА_1 (порядковий номер 12).

Відповідно до рішення Внутрішньої конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, оформленого протоколом № 38 від 13 листопада 2019 року, за результатами голосування переможцями на вакантні посади визначено, зокрема:

«слідчий першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про державне бюро розслідувань») - 3 посади»: 1. ОСОБА_3 (голосували: «за» - 4; «проти» - 1); 2. ОСОБА_1 (голосували: «за» - 3; «проти» - 2). Переможця на 1 посаду не обрано;

«слідчий третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому (квота, передбачена підпунктом «а» підпункту 1 пункту 3 Розділу VI Закону України «Про Державне бюро розслідувань») - 3 посади»: 1. ОСОБА_1 (голосували: «за» - 3; «проти» - 2). Переможців на 2 посади не обрано.

Цим же протоколом Директору ДБР рекомендовано переможців конкурсу для призначення на вакантні посади у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР.

04 травня 2020 року (вх. № Ф-1874 від 06 травня 2020 року) позивач звернувся до ДБР із заявою, в якій просив повідомити строки і дату призначення його на відповідну посаду слідчого.

Листом № Ф-1874/10-18-02-1799/20 від 12 травня 2020 року відповідач повідомив про те, що відповідно до наказів ДБР № 42 від 14 лютого 2020 року «Про затвердження структури центрального апарату Державного бюро розслідувань», № 21 ДСК від 27 лютого 2020 року «Про затвердждення та введення в дію штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» посада державної служби, на яку позивач проходив відбір (конкурс), скорочена 03 березня 2020 року, через що призначення на таку посаду позивача є неможливим.

Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Закон України «Про Державне бюро розслідувань» №794-VIII від 12 листопада 2015 року (у редакції чинній станом на момент проходження позивачем конкурсу, далі - Закон №794-VIII)

Згідно зі статтею 1 Закону №794-VIII Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Натомість, Державне бюро розслідувань відповідно до статті 1 Закону №794-VIII (в редакції, чинній на момент завершення спеціальної перевірки відносно позивача) є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону №794-VIII на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у цих підрозділах затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад, визначених у частині першій статті 10, частині першій статті 13 та частині першій статті 24 цього Закону, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться в порядку, визначеному Директором Державного бюро розслідувань на основі Типового порядку проведення відкритого конкурсу, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Частиною п`ятою статті 14 Закону №794-VIII визначено, що Трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону №794-VIII організацію та проведення конкурсу здійснює Конкурсна комісія відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 12 Закону №794-VIII Директор Державного бюро розслідувань призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань.

Частиною другою статті 12 Закону №794-VIII встановлено, що повноваження з питань, передбачених пунктами 2, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 19 частини першої цієї статті, Директор Державного бюро розслідувань реалізовує за погодженням із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань, а рішення з питань діяльності територіальних органів, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, також за поданням директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань.

За приписами частини першої статті 15 Закону №794-VIII особа не може бути призначена на посаду в Державному бюро розслідувань, якщо вона:

1) за рішенням суду визнана недієздатною або обмежена у цивільній дієздатності;

2) має судимість за вчинення злочину, не погашену або не зняту в установленому законом порядку (крім реабілітованої особи), або протягом останнього року притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією;

3) у разі призначення матиме у прямому підпорядкуванні близьких їй осіб або буде прямо підпорядкована у зв`язку з виконанням повноважень близьким їй особам;

4) не пройшла спеціальну перевірку.

Відповідно до абзаців 6, 7 пункту 7 Розділу VII «Визначення переможців конкурсу» Порядку проведення конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, затвердженому наказом Державного бюро розслідувань від 14 лютого 2018 року № 13, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2018 року за № 176/31628 (далі - Порядок №13), який діяв на момент проходження позивачем конкурсу, Директор Бюро за результатами розгляду рекомендацій Комісії, а саме документів щодо призначення переможця конкурсу на посаду в Бюро, вирішує питання про призначення (відмову у призначенні) особи на посаду.

Директор Бюро відмовляє у призначенні переможця конкурсу на відповідну посаду в Бюро з підстав виявлення (встановлення) обставин, передбачених законодавством України, які унеможливлюють зайняття кандидатом відповідної посади у Бюро.

Пунктом 6 Розділу VII Порядку № 13 встановлено, що призначення переможця конкурсу на відповідну посаду в Бюро відбувається за погодженням із заступниками Директора Бюро, яке здійснюється не пізніше наступного робочого дня за днем подання Комісією рекомендації Директору Бюро про призначення переможця конкурсу на посаду. Перший заступник, заступник Директора Бюро мають право відмовити у погодженні призначення переможця конкурсу на посаду з підстав виявлення (встановлення) обставин, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Наказом Державного бюро розслідувань від 24 січня 2020 року № 22 затверджено Порядок проведення відкритого конкурсу на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань (далі - Порядок № 22), який є чинним.

Так, згідно з пунктом 8.5. Порядку № 22 конкурсна комісія за результатами Конкурсу вносить суб`єкту призначення подання стосовно переможця Конкурсу, другої та третьої особи з числа кандидатів, що брали участь у Конкурсі на відповідну посаду та можуть бути призначені на цю посаду протягом року у разі непризначення на посаду переможця Конкурсу або його звільнення (переведення) після призначення.

За приписами пункту 10.3. Порядку № 22 конкурсна комісія за результатами Конкурсу у порядку просування по службі вносить суб`єкту призначення подання щодо переможця Конкурсу у порядку просування по службі для погодження та призначення на відповідну посаду.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 889-VIII).

Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 31 Закону № 889-VIII на посаду державної служби призначається особа, визначена переможцем конкурсу. Рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення після проведення співбесіди з кандидатом та підписання з ним контракту про проходження державної служби (у разі укладення). Таке рішення приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.

Відповідно до пункту 6 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171 (далі - Порядок №171), спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою претендента на посаду на її проведення за формою згідно з додатком 1, яка подається разом із заявою про призначення. У разі конкурсного добору згода подається протягом трьох днів з дати одержання кандидатом повідомлення про результати конкурсу. У разі ненадання згоди претендента на посаду спеціальна перевірка не проводиться і питання про призначення на відповідну посаду не розглядається.

Згідно з пунктом 7 Порядку №171 спеціальна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 25 календарних днів з дати надання згоди на її проведення.

IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд керується таким.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України Суд переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності непризначення позивача як переможця конкурсу за результатами його проведення на зайняття вакантної посади, яку внаслідок зміни штатного розпису скорочено.

Як встановлено судами, позивача визнано переможцем конкурсу на зайняття посади слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань, що підтверджується протоколом засідання внутрішньої конкурсної комісії з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань від 13 листопада 2019 року № 38.

Довідка про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань, складена 30 червня 2020 року.

Отже, право у позивача, який претендував на зайняття посади слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань, переможцем конкурсу для призначення на яку визнано комісією 13 листопада 2019 року, виникло за наслідками проведення спеціальної перевірки, тобто з 30 червня 2020 року.

Водночас, 27 грудня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ (далі - Закон № 305-ІХ), відповідно до якого Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу, втративши статус центрального органу виконавчої влади.

Наведене призвело до необхідності приведення інших нормативно-правових актів у відповідність до вимог Закону № 305-ІХ.

Таким чином, 05 лютого 2020 року Президентом України видано Указ № 41/2020, яким затверджено організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

У свою чергу, на підставі вказаного Указу Президента України відповідач видав наказ від 14 лютого 2020 року № 42, яким затвердив структуру центрального апарату Державного бюро розслідувань та визнав таким, що втратив чинність наказ Державного бюро розслідувань від 21 грудня 2017 року № 1 «Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань».

Відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 27 лютого 2020 року № 21дск затверджено та введено в дію з 03 березня 2020 року штатний розпис центрального апарату Державного бюро розслідувань, згідно з яким посаду слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) Державного бюро розслідувань скорочено.

Отже, вказана вакантна посада перебувала в організаційній структурі відповідача відповідно до штатного розпису, який діяв до внесення законодавчих змін статусу Державного бюро розслідувань.

Водночас слід зауважити, що до завершення спеціальної перевірки законодавцем не дозволяється призначати на посаду особу стосовно якої така перевірка проводиться.
З вищевказаного висновується, що саме по собі рішення конкурсної комісії без проходження спеціальної перевірки, визначеної статтею 57 Закону України "Про запобігання корупції", не може бути достатньою підставою для призначення на посаду.

Наведене кореспондується з приписами частини першої статті 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», в якій зазначено, що особа не може бути призначена на посаду в Державному бюро розслідувань, якщо вона, зокрема, не пройшла спеціальну перевірку.

При цьому словосполучення "не пройшла спеціальну перевірку" необхідно трактувати більш в широкому розумінні, а отже особа не може бути призначена на посаду в Державному бюро розслідувань, не лише у разі якщо за результатами проведеної перевірки у довідці міститься інформація, що перешкоджає претенденту зайняттю посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком, а й у разі незавершеного проведення спеціальної перевірки щодо такої особи.

Вказаний висновок ґрунтується на положеннях статті 57 Закону України "Про запобігання корупції", яка регулює порядок проведення спеціальної перевірки, та з якої висновується, що у разі ненадання письмової згоди на проведення такої перевірки особою, що претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком, питання щодо призначення такої особи на посаду не розглядається.

Ураховуючи, що станом на 03 березня 2020 року, тобто на момент введення в дію нового штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на підставі наказу відповідача від 27 лютого 2020 року № 21дск, спеціальна перевірка стосовно ОСОБА_1 , визначена приписами статті 57 Закону України "Про запобігання корупції", не була завершена, тому у директора Державного бюро розслідувань не виникло право на здійснення, передбаченого пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», повноваження, що стосується призначення на посаду, зокрема, працівники центрального апарату Державного бюро розслідувань.

Довід скаржника, що, з урахуванням строків проведення спеціальної перевірки, визначених пунктом 7 Порядку №171, спеціальна перевірка щодо нього повинна була бути завершена не пізніше 10 лютого 2020 року, оскільки позивач надав згоду на проведення такої ще 14 січня 2020 року, колегія суддів уважає безпідставним, адже згода на проведення спеціальної перевірки від 14 січня 2020 року взагалі не була реалізована, оскільки після залишення Національним агентством з питань запобігання корупції запитів за згодою на проведення спеціальної перевірки від 14 січня 2020 року без розгляду, позивач подав іншу згоду на проведення спеціальної перевірки від 14 лютого 2020 року.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що до спірних правовідносин має бути застосовано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26 листопада 2019 року у справі №160/9019/18, то суд уважає за необхідне зазначити таке.

У справі №   160/9019/18 спір виник з приводу відмови позивачу у призначенні на посаду першого заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з причин невідповідності претендента кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для зайняття посади (загальний досвід роботи позивача у галузі права, після здобуття вищої освіти у галузі права, становить менше п`яти років; у позивача не виявлено досвіду в організації та проведенні ним оперативно-розшукових заходів або слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій).

Водночас, у справі, яка розглядається, спір виник з підстав визначення правомірності непризначення позивача як переможця конкурсу за результатами його проведення на зайняття вакантної посади, яку внаслідок зміни штатного розпису скорочено, а також можливості здійснення такого призначення до завершення спеціальної перевірки відносно переможця.

Крім того, правова позиція у зазначеній справі №160/9019/18  формувалась на підставі положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» в редакції до 27 грудня 2019 року та за відсутності положень ст. 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (яка внесена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ).

Таким чином, обставини у цій справі не є подібними до правовідносин, що були предметом спору у справі №   160/9019/18.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення, переглянуті судом касаційної інстанції в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року  та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                         В.Е. Мацедонська

Судді                                                                                      Н.А. Данилевич

                                                                                          О.В. Кашпур