КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/2426/2022           
справа №756/10568/21
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
23 червня 2022 року                                                                                               м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Вербової І.М. 
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Шролик І.С., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс тревел Україна" про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення передплати за туристичні послуги, відшкодування моральної шкоди,-
 
встановив:
 
В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання договору на туристичне обслуговування №ДТО/20-KSD19060CLвід 31 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Музенідіс тревел Україна"; стягнення з ТОВ "Музенідіс тревел Україна" 189098 грн передплати за туристичні послуги та 10000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору товариство зобов`язалось забезпечити туристичний тур з 19 червня 2020 року по 30 червня 2020 року, включаючи авіапереліт, поселення у готелі, харчування. Вартість туру 5850,99 євро.
 
31 березня 2020 року ОСОБА_1 тур скасувала, 23 вересня 2020 року отримала від товариства ваучер, про належність їй від товариства суми грошових коштів вартості туру, проте останнє усіляко ухиляється від повернення коштів та безпідставно перекладає відповідальність на грецьку компанію Mouzenidis Travel A.E. (Греція).
 
Зазначає, що відповідно до умов договору повертається сума коштів за вирахуванням фактично наданих коштів і понесених витрат, проте відповідно до тих же умов договору такі послуги і витрати вважаються наданими з певних дат, які на дату скасування туру не настали і про які товариством не повідомлено.
 
Вказує, що товариство посилалось на форс-мажорні обставини, проте відповідно до умов договору про настання таких товариство було зобов`язано негайно повідомити впродовж двох днів та зазначити орієнтовний термін їх припинення. Також товариство не засвідчило настання цих обставин у встановленому законом порядку.
 
З посиланням на викладені обставини, просить стягнути 189098 грн, що є еквівалентом 5850,99 євро за курсом НБУ.
 
Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок неповернення коштів була обмежена у реалізації життєвих потреб на дозвілля та в інших сферах.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах позовної заяви.
 
Скаржник вказує, що відзив на позов надісланий з порушенням відведених для цього строків без поважних причин, проте суд безпідставно поновив такий строк.
 
Уважає помилковими висновки суду та відповідні заперечення відповідача, що товариство не несе відповідальності внаслідок того, що воно є посередником між споживачем та Mouzenidis Travel A.E. (Греція), якому і були перераховані кошти.
 
Зазначає, що карантинні обмеження не стосувались підстав позову.
 
Відповідачем ТОВ"Музенідіс тревел Україна" подано відзив на апеляційну скаргу. Посилається на те, що товариство є посередником/агентом, а послуги надавались іноземним туроператором. Кошти за послуги перераховані на користь іноземного туроператора, а товариство отримало лише винагороду. Товариство звернулось до іноземного суду з майновими вимогами до туроператора. 
 
В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності сторін.            
 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з огляду на таке. 
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є посередником та діє від імені нерезидента Mouzenidis Travel A.E. на підставі агентського договору, за умовами якого ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» здійснює діяльність за дорученням, від імені та в інтересах під контролем та за рахунок Mouzenidis Travel A.E.; туристичні послуги не були надані у зв`язку з відмовою позивача від замовлення; грошові кошти отримані ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» за реалізований турпродукт перераховано на рахунок туроператора Mouzenidis Travel A.E., відтак відсутні правові підстави для розірвання договору та повернення грошових коштів й стягнення моральної шкоди з ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», який надає посередницькі послуги та не має обов`язку з повернення відсутніх в нього грошових коштів.
 
Апеляційний суд з такими висновками не погоджується та вказує на таке.
 
Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послугою вважається діяльність виконавця з надання ( передачі) споживачеві певного визначеного матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин, укладений між споживачем і виконавцем.
 
Згідно статті 1 Закону України "Про туризм" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
туризм - тимчасовий виїзд особи з місця проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно-ділових чи інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці, куди особа від`їжджає;
турист - особа, яка здійснює подорож по Україні або до іншої країни з не забороненою законом країни перебування метою на термін від 24 годин до одного року без здійснення будь-якої оплачуваної діяльності та із зобов`язанням залишити країну або місце перебування в зазначений термін;
туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).
 
Статтею 5 Закону України "Про туризм" унормовано, зокрема, що учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.
Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є:
туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; 
туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.
 
Відповідно до статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.
До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.
Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.
Кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі:
1) погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків;
2) непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги;
3) запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів;
4) істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту;
5) домовленості сторін.
Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.
Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.
Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.
 
Положеннями цієї ж статті унормовано, що права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.
 
Відповідно до статті 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.
Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.
Спори майнового характеру між суб`єктами туристичної діяльності та споживачами туристичних послуг вирішуються у встановленому порядку з дотриманням вимог цього Закону.
За порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, встановленому законом, застосовують заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення суб`єктом господарювання правопорушення та ліквідацію його наслідків.
 
Відповідно до статті 33 Закону України "Про туризм" суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.
Суб`єктам туристичної діяльності, яким заподіяна шкода юридичними чи фізичними особами внаслідок порушення ними законодавства в галузі туризму, збитки відшкодовуються відповідно до закону.
 
Згідно статті 37 Закону України "Про туризм" юридичні особи, створені за законодавством інших держав, іноземці та особи без громадянства здійснюють туристичну діяльність на території України відповідно до міжнародних договорів України в порядку, визначеному законом.
Іноземні юридичні та фізичні особи можуть здійснювати туроператорську та турагентську діяльність шляхом утворення підприємств за законодавством України та отримання в установленому порядку ліцензії на здійснення туроператорської діяльності.
Туристичний супровід, що здійснюється на території України, може надаватися фахівцями туристичного супроводу, громадянами України та особами, які постійно проживають на території України, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Посередницька діяльність на території України з укладення договорів на туристичне обслуговування з іноземними суб`єктами туристичної діяльності не допускається. Така діяльність може здійснюватися лише через туроператорів, створених за законодавством України.
Угоди, укладені з порушенням вимог цієї статті, є недійсними.
 
Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
 
Агентська діяльність унормована статтею 295 ГК України, якою визначено:
 Комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє.
 Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво.
 Не є комерційними агентами підприємці, що діють хоча і в чужих інтересах, але від власного імені.
 Комерційний агент не може укладати угоди від імені того, кого він представляє, стосовно себе особисто.
 Законом можуть бути встановлені обмеження або заборона здійснення комерційного посередництва в окремих галузях господарювання.
 
Згідно статті 296 ГК України агентські відносини виникають у разі:
надання суб`єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій;
схвалення суб`єктом господарювання, якого представляє комерційний агент, угоди, укладеної в інтересах цього суб`єкта агентом без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження.
 
Згідно окремих положень статті 297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок.
Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.
Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України.
Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.
 
Відповідно до статті 243 ЦК України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Комерційне представництво одночасно кількох сторін правочину допускається за згодою цих сторін та в інших випадках, встановлених законом. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю. Особливості комерційного представництва в окремих сферах підприємницької діяльності встановлюються законом.
 
Установлено, що ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» є українським туроператором, який діє на підставі ліцензії серії АЕ №272763 від 30 квітня 2014 року, виданої Державним агентством України з туризму та курортів.
 
01 січня 2016 року між ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» (Компанія) та Mouzenidis Travel A.E. (Греція) (Партнер) укладено агентський договір №MZT/GR-KIV/16 з реалізації туристичного продукту та окремих туристичних послуг, за умовами якого Компанія прийняла на себе зобов`язання за винагороду здійснювати угоди та/або інші правочини з реалізації сформованих Партнером туристичних продуктів й/або окремих туристичних послуг, а також забезпечити комплекс заходів з їх реалізації. Реалізація туристичного продукту, надані згідно з заявками Компанії, здійснюється Компанією за дорученням, від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок Партнера.
 
30 січня 2020 року між ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», що діє від імені та в інтересах Mouzenidis Travel A.E. , іменоване в подальшому Виконавець, та ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір №ДТО/20-KSD19060CL на туристичне обслуговування, за умовами якого виконавець прийняв на себе зобов`язання за плату забезпечити надання Замовнику та/або туристам тур до Греції на період з 19 червня 2020 року по 30 червня 2020 року, який включає в себе комплекс туристичних послуг: розміщення в готелі, авіапереліт, харчування сніданок, обід, вечеря.
 
Згідно пункту 2.8. договору при відмові від виконання договору за ініціативою замовника виконавець повертає сплачену замовником суму грошових коштів за вирахуванням вартості фактично наданих послуг і (або) понесених виконавцем витрат в зв`язку з виконанням договору та пов`язані із замовленням замовника.
 
Відповідно до пункту 2.9. повернення коштів, внесених замовником як оплата турпродукту, здійснюється виконавцем на рахунок замовника в узгоджені сторонами строки, але не пізніше 10 (десять) робочих днів з дати отримання виконавцем заяви замовника на повернення коштів за формою, встановленою виконавцем на сайті www.mzt.ua, якщо інше не погоджено сторонами.
 
Відповідно до пункту 7.1. договору на туристичне обслуговування замовник має право відмовитись від заброньованих туристичних послуг повністю або частково на умовах, передбачених пунктом 7.4. договору.
 
Замовник має право відмовитися від виконання договору до початку туристичної подорожі за умови відшкодування виконавцю фактично здійснених ним, документально підтверджених витрат, пов`язаних з відмовою (пункту 7.2. договору).
 
Пункт 8.4. договору визначає розмір сум, які підлягають поверненню у відсотковому відношенні у разі відмови замовника від туристичного продукту залежно від виду туру та кількості діб від дати подачі заяви про відмову до дати подорожі.
 
На підтвердження оплати послуг за договором на туристичне обслуговування №ДТО/20-KSD19060CL позивачем надані дублікати квитанцій №60А0-МК26-779Н-8КАР від 05 лютого 2020 року та № ТК29-7А77-ЕС2Х-9С0С від 28 лютого 2020 року, всього на загальну суму 166000 грн.
 
Згідно звіту №0000000008 від 06 лютого 2020 року компанії ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», підписаному з нерезидентом Mouzenidis Travel A.E., в період з 03 лютого 2020 року по 05 лютого 2020 року отримано грошові кошти від реалізації продукта Партнера в сумі 3 726 255,775 грн, що становить 128567,59 Євро, сума агентської винагороди компанії склала 21954,30 грн.
 
За відомостями АТ «Укрсиббанк» 07 лютого 2020 року грошові кошти в сумі 128567,59 Євро зараховано на рахунок Mouzenidis Travel A.E., на підставі укладеного агентського договору № MZT/GR-KIV/16. від 01 січня 2016 року, що підтверджується звітом компанії від 03 березня 2020 року № 00000000012 на загальну суму 4 436 972,09 грн, що еквівалентно 157930,44 Євро та квитанцією АТ «Укрсиббанк» від 04 березня 2020 року про зарахування коштів в сумі 157930,44 Євро на рахунок Mouzenidis Travel.
 
Законодавчим актом Уряду Грецької Республіки № 4690 від 13 квітня 2020 року «Заходи протидії наслідкам пандемії COVID-19 та подальших невідкладних положень» надано право грецьким туроператорам, готелям та авіаперевізникам по турах, анульованих в період з 25 лютого 2020 року по 30 вересня 2020 року, не повертати кошти, а надавати ваучери на майбутні поїздки протягом 18 місяців з дати отримання ваучера. У разі, якщо після сплину 18-місячного терміну ваучер не буде використаний, кошти повертаються туроператором.
 
ОСОБА_1 в обґрунтування позову надано ваучер ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» №00400 від 23 вересня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 на суму 166000 грн, що в еквіваленті становить 5850,99 євро, із відомостями про скасування туру 31 березня 2020 року, який може бути використаний до 31 вересня 2021 року. Ваучер захищений від фінансової неспроможності організатора туристичних послуг Mouzenidis Travel A.E. (Греція).
 
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач в його обгрунтування зазначає, що договір між сторонами розірвано за її ініціативи 31 березня 2020 року у зв`язку із відмовою  від послуг. 
 
В ході розгляду справи відповідачем не спростовувались факти  укладення між сторонами 30 січня 2020 року  договору на туристичне обслуговування у наданій редакції, а також скасування 31 березня 2020 року позивачем ОСОБА_1 цього туру.
 
До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання, в тому числі підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України, Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про туризм".
 
Установлено, що договір із ОСОБА_1 на туристичне обслуговування укладено 30 січня 2020 року із  ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» та умовами цього договору визначено право замовника відмовитись від виконання договору та заброньованих туристичних послуг.
 
Згідно статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
 
Відмовляючи у задоволенні вимог в частині розірвання договору, суд першої інстанції не звернув уваги, що положеннями закону та умовами договору передбачено розірвання договору шляхом односторонньої відмови від договору, а також не врахував, що договір укладено із ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», яке визначено виконавцем і є підписантом цього договору.
 
Окрім того, законодавством визначено, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.
Судом першої інстанції не враховано, що між туроператором як особою, що створює туристичний продукт, та турагентом як особою, що такий продукт реалізує, укладається договір, характерною ознакою якого є те, що туристичний агент діє від імені та/або в інтересах туроператора з питань продажу туристичного продукту. Такими договорами можуть бути закріплені певні особливості відповідальності суб`єктів туристичної діяльності у разі неналежного виконання зобов`язань за агентським (чи іншим) договором.
Однак такі договори не створюють собою прав та обов`язків для споживача, окрім випадку, якщо такий договір не був укладений туроператором і турагентом на користь третьої особи (споживача) відповідно до положень статті 636 ЦК України. Виконання такого договору на користь третьої особи може вимагати як особи, які уклали договір (турагент та туроператор), так і третя особа (турист), на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.
Проте матеріали цієї справи не містять даних про те, що між туроператором та турагентом укладено договір  на користь третьої особи, зокрема позивача у цій справі ОСОБА_1 . 
 
Правовідносини між ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» та Mouzenidis Travel A.E. (Греція) є такими, що стосуються суто зобов`язань цих юридичних осіб між собою в процесі здійснення господарської діяльності.
 
Умови такого агентського договору до відома споживача (позивача) не доводилися, зокрема з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про отримання послуги та оцінку ризиків, відтак у спорі із споживачем положення вказаного договору не можуть впливати на вирішення спору у цій справі.
 
Відповідно до положень Закону України "Про туризм" туроператор та турагент розглядаються як самостійні особи із персональної відповідальністю перед споживачами послуг і несуть персональну відповідальність перед ними за умовами, що врегульовані договором.
 
Відповідно до укладеного договору на туристичне обслуговування, сторонами визначено у розділі 7 умови повернення коштів у разі відмови замовника від отримання послуг, що залежить від часу відмови від послуги до моменту початку її надання. Будь-яких застережень про те, що кошти повертаються не ТОВ «Музенідіс Тревел Україна», а Mouzenidis Travel A.E. (Греція) договір не містить. В договорі чітко окреслено ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» є виконавцем послуг, хоча і діє на підставі агентського договору.
 
Окрім того, згідно положень пункту 2.6. ( який розміщено між пунктом 7.6.4. та пунктом 7.7. в розділі 7. Умови від туристичного продукту ), визначено, що при відмові від турпродукту , агент несе відповідальність незалежно від причин, що викликали відмову.
 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не заявлялось вимог про відшкодування збитків, предметом цього позову є стягнення суми передплати. Вимога про відшкодування моральної шкоди обґрунтована з посиланням на неповернення коштів, а не з посиланням невиконання зобов`язань, що були передбачені договором. Відтак посилання відповідача  на наявність форс-мажорних обставин та карантинні обмеження не впливають на вирішення цієї справи, оскільки можуть мати значення лише для питань, які стосуються відшкодування збитків у разі неможливості виконання зобов`язань за договором. 
 
З огляду на наведене, колегія суддів констатує, що висновки , викладені судом першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення у відповідності до статті 376 ЦПК України.
 
Разом з тим, установлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 січня 2022 року прийнято до розгляду заяву ФОП ОСОБА_3 про відкриття провадження у справі  про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" ( справа №910/969/22).
 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 червня 2022 року відкрито провадження у справі  про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" ( справа №910/969/22).
Згідно  частин другоїта третьої  статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року (далі - КУПБ) передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
            Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 КУПБ законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.
            Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство.
            Отжевказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
            Вказані висновки викладано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 травня 2021 року в справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21).
            Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) вказано, що:  
            «03.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Позивача і на час розгляду цієї справи ліквідаційна процедура триває. Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.
У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.
До того ж, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано".
Подібні висновки викладено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі №753/175/20 ( провадження №61-14590св21).
Предметом розгляду у справі, що переглядається апеляційним судом, є вимоги позивача про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення передплати за туристичні послуги, відшкодування моральної шкоди.
Характер правовідносин між учасниками справи свідчать про те, що у позивача існує спір з відповідачем  з приводу, зокрема, грошових коштів, які, на думку позивача, повинен сплатити відповідач.
Таким чином, наслідком задоволення (повністю або частково) вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що  заявлені у цій справі  вимоги мають розглядатися у межах справи про  банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ.
Ураховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та передачу справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс тревел Україна" про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення передплати за туристичні послуги, відшкодування моральної шкоди до  Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/969/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс тревел Україна".
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року скасувати.
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс тревел Україна" про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення передплати за туристичні послуги, відшкодування моральної шкодипередати до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/969/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс тревел Україна".
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

І.М. Вербова