П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/1874/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
21 червня 2022 року                                                                                                    
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Жмеринського відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у якій просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Печинської Альони Анатоліївни від 28 січня 2022 року про відкриття виконавчого провадження №68413742 з виконання постанови №52229264 від 23 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55208,60 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2022 позов задоволено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважила, що у зв`язку із прийняттям спірної постанови існує загроза подвійного стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору з виконання одного й того ж виконавчого документа. Також просила апеляційний розгляд даної справи здійснити за її відсутності.
Відповідач повноважного представника у судове засідання не направиа, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 25.04.2016 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист у цивільній справі № 130/435/15-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (позивачка у цій справі) та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно з вказаним виконавчим документом суд вирішив, серед іншого, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість станом на 23.01.2015 за договором про надання споживчого кредиту в сумі 29251,17 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 25532,32 доларів США та заборгованості за процентами в розмірі 3718,85 доларів США, а також пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 2225,14 грн та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 5718,94 грн. Крім того, рішенням суду вирішено стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судовий збір по 1218,00 грн з кожного.
Зазначений виконавчий лист стягувач пред`явив до примусового виконання у Жмеринський ВДВС, зокрема щодо боржниці ОСОБА_1 – разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2016, вх. № 2606/2-21/11.
Постановою державного виконавця Жмеринського ВДВС від 16.09.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 52229264 з виконання виконавчого листа № 130/435/15-ц, виданого 25.04.2016 Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 29251,17 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 2225,14 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 5718,94 грн, а також 1218,00 грн судового збору.
У пунктах 2-3 вказаної постанови зазначено, що у разі добровільного невиконання рішення суду в строк до 22.09.2016, буде здійснено його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
Постановою державного виконавця від 23.09.2016 ВП № 52229264 за невиконання рішення суду в добровільному порядку у встановлений строк з боржниці ОСОБА_1 на підставі ст.28 Закону України "Про виконавчий збір" стягнуто виконавчий збір у розмірі 76222,32 грн.
Постановою державного виконавця від 01.03.2017 ВП № 52229264 звернуто стягнення на доходи боржниці ОСОБА_1 , яка працює в Браїлівській ЗОШ 1-3 ступенів, у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 838560,77 грн.
Згідно матеріалів виконавчого провадження, в подальшому із заробітної плати та інших офіційних доходів позивачки в період з березня 2017 року до січня 2022 року здійснювалось відрахування грошових коштів у вищезазначеному розмірі. При цьому частина стягнутих коштів перераховувалась стягувачу, а частина спрямовувалась на покриття витрат виконавчого провадження та стягнутого виконавчого збору.
26.01.2022 представник ПАТ "УкрСиббанк" подав на адресу Жмеринського ВДВС заяву про повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження №5229264.
28.01.2022 відповідач виніс постанову ВП №52229264 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі положень п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Водночас у пункті 2 постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 28.01.2025.
Також постановою державного виконавця Печинської А.А. від 28.01.2022 відкрито виконавче провадження №6841374 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55208,60 грн на підставі постанови № 52229264 від 23.09.2016.
Позивачка вважає вказану постанову протиправною, а тому звернулася до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в межах виконавчого провадження №52229264 прийнята у вересні 2016 року, тобто за попереднього правового регулювання за яким обов`язковими умовами для стягнення з боржника виконавчого збору було фактичне виконання виконавчого документа, а саме лише у тому разі, якщо вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання привели до реального виконання рішення, застосування до спірних правовідносин нової редакції частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, яка діє з 28.08.2018, у сукупності з положеннями ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ та відповідними вимогами Інструкції, буде несправедливим та погіршуватиме становище позивачки як боржника у виконавчому провадженні.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон №1404-VIII) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, наведена редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ діє з 28.08.2018, а саме з дати набрання чинності Законом №2475-VIII від 3 липня 2018 року, яким внесені зміни до цієї норми.
Разом з цим, станом на дату відкриття виконавчого провадження №52229264 (16.09.2016) та дату прийняття постанови про стягнення з боржниці ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 76222,32 грн (станом на 23.09.2016) частина друга статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
В розумінні вимог Закону № 1404-VІІІ початком примусового виконання є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, з урахуванням дати відкриття виконавчого провадження №52229264, до спірних правовідносин належить застосовувати приписи ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції до 28.08.2018, в силу яких виконавчий збір підлягає стягненню з боржника лише за фактичне стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника суми заборгованості.
У постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 819/1116/17 та від 28.04.2020 у справі №520/11908/18 наведені сформовано правову позицію, згідно з якою обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
При цьому Верховний Суд зазначив, що Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.
Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Зазначені положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 52229264 була прийнята у вересні 2016 року, тобто за попереднього правового регулювання, згідно з яким обов`язковими умовами для стягнення з боржника виконавчого збору було фактичне виконання виконавчого документа, а саме лише у тому разі, якщо вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання привели до реального виконання рішення, застосування до спірних правовідносин нової редакції частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, яка діє з 28.08.2018, у сукупності з положеннями ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ та відповідними вимогами Інструкції, буде несправедливим та істотно погіршуватиме становище позивачки як боржника у виконавчому провадженні.
Виконавче провадження №52229264 закінчене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ у зв`язку з відкликанням виконавчого документа стягувачем, що однак не позбавляє останнього права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених  статтею 12  цього Закону. Тому, у даному випадку стягувач ПАТ "УкрСиббанк" вправі повторно пред`явити виконавчий лист Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області № 130/435/15-ц від 25.04.2016 у строк до 28.01.2025.
Відтак, існує очевидна загроза подвійного стягнення з позивачки ОСОБА_1 виконавчого збору з виконання одного й того ж виконавчого документа, а саме в рамках виконавчого провадження № 6841374, яке вже відкрите на підставі оскаржуваної постанови, та в рамках виконавчого провадження з виконання основного виконавчого документа – у випадку його повторного пред`явлення стягувачем до примусового виконання. До того ж, відповідно до чинного на сьогодні Закону № 1404-VІІІ стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця та засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, а стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність спірної постанови від 28 січня 2022 року №68413742.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Жмеринського відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.