КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 754/18852/21                                                        Головуючий у І інстанції Сенюта В.О.
Провадження №22-ц/824/6582/2022                                               Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
27 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» до товариства з обмеженою відповідальністю «Тененсі Груп», ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Рент 3000», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Наталія Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації, -
 
УСТАНОВИВ:
 
у грудні 2021 року ПрАТ«Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» звернувся до суду із позовом до ТОВ «Тененсі Груп», ОСОБА_1 , ТОВ «Рент 3000», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предметаспору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. про визнання недійсним договору купівлі - продажу та скасування державної реєстрації.
Одночасно із поданнямпозовної заяви, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення:громадський будинок літ «К.», загальною площею 3885 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційни номер об`єкта 821240480366), яке належить на правівласності ТОВ «Рент 3000», а також шляхом заборони ТОВ «Рент 3000» здійснювати будь-які дії з метою відчуження чи передачі права користування на вказане нежитлове приміщення іншим особам в будь-який спосіб.
В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Господарського суду м. Києва від 28.02.2019 року по справі №910/17950/18 задоволено позов ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенесі груп» про стягнення  401 806,80 грн. заборгованості.
На виконання вказаного судового рішення ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» 27.03.2019 року отримано наказ про його примусове виконання, який пред`явлено до виконання приватному виконавцю Мельниченку О.В.
Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стали відомі обставини, які перешкоджають належному виконанню вищезазначеного рішення суду. Так, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.08.2021р. та від 06.12.2021р. стало відомо, що 18.07.2018 року ТОВ «Тененсі груп» продало належне йому нежитлове приміщення громадський будинок літ «К.», загальною площею 3885 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 фізичній особі ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №7486, посвідченим 18.07.2018 року приватним нотаріусом Київського МНО Мельник Н.А. 
Відповідач ОСОБА_1 , будучи учасником ТОВ «Рент 3000», внесла до статутного капіталу Товариства вищезазначене нерухоме майно.
Посилаючись на те, що вказане нежитлове приміщення було єдиним майном ТОВ «Тенесі груп», за рахунок якого можна було погасити борг перед позивачем за рішенням Господарського суду м. Києва від 28.02.2019 року по справі №910/17950/18, а також на можливість, що ТОВ «РЕНТ 3000», як нинішній власник нерухомого майна, може вчиняти інші правочини щодо розпорядження ним, позивач просив суд забезпечити позов у визначений ним спосіб.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року заяву задоволено. Забезпечено позов Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тененсі Груп», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Рент 3000», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Наталія Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу та скасування державної реєстрації, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, громадський будинок літ «К.», загальною площею 3885 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 821240480366), який належить на праві власності ТОВ «Рент 3000» та забороненоТОВ «Рент 3000» здійснювати будь-які дії з метою відчуження чи передачі права користування на нежитлове приміщення, громадський будинок літ. «К.», загальною площею 3885 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 іншим особам в будь-який спосіб - до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Не погоджуючи із ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою немайнового характеру, проте заява про забезпечення позову про накладення арешту на майно, що була задоволена судом, відповідаю позовним вимогам виключно майнового характеру, що не є спів мірним із заявленими позовними вимогами.
Крім того, ухвалюючи рішення про забезпечення позову, суд першої інстанції не виконав свого обов`язку щодо встановлення належності відповідачів, не врахував, що між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ «Рент 3000» відсутні будь-які правовідносини.
Звертає також увагу апеляційного суду на ту обставину, що на момент укладення договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення між ТОВ «Тененсі Груп» та ОСОБА_1 , а також між ОСОБА_1 та ТОВ «Рент 3000» жодних обмежень чи заборон на їх вчинення не існувало. Договір між «Тененсі Груп» та ОСОБА_1 був укладений ще до ухвалення Господарським судом м. Києва рішення по справі №910/17950/18 від 28.02.2019 року і ОСОБА_1 не була залучена до участі у тій справі, що свідчить про недобросовісність позивача. 
Позивач ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» у відзиві на апеляційну скаргу посилаються на безпідставність її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову - без змін.
Позивач зауважує, що, через ризик відчуження майна на користь третіх осіб, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту нежитлового приміщення у даній справі може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.
Позивач також звертає увагу апеляційного суду на практику Верховного Суду щодо вирішення питання забезпечення позову, який носить немайновий характер, викладену у постановах №910/1040/18 від 16.08.2018 р., № 760/5582/20 від 23.12.2020 р.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Ковальов В.М. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи, просив її задовольнити.
Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність постановленої судом першої інстанції ухвали, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Таргоній Д.О ., пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок»  про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між визначеними ним заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Колегія суддів апеляційного суду із такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» заявлено позовні вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «Тененсі Груп», ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Рент 3000», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Наталія Олександрівна. Предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення:громадський будинок літ «К.», загальною площею 3885 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що укладений між ТОВ «Тененсі Груп» та ОСОБА_1 ,  та посвідченого 18.07.2018р. приватним нотаріусом КМНО Мельник Н.О., №7486., а також скасування запису про державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно за ОСОБА_1 та запису  про державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно за ТОВ «Рент 3000».
Зі змісту позову вбачається, що рішенням Господарського суду м. Києва від 28.02.2019 року по справі №910/17950/18 задоволено позов ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенесі Груп» про стягнення  401 806,80 грн. заборгованості.
На виконання вказаного судового рішення ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» 27.03.2019 року отримано наказ про його примусове виконання, який пред`явлено до виконання приватному виконавцю Мельниченку О.В., яким відкрито виконавче провадження №ВП 59098786 від 13.05.2019.
Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стали відомі обставини, які перешкоджають належному виконанню вищезазначеного рішення суду. Так, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.08.2021р. та від 06.12.2021р. стало відомо, що 18.07.2018 року ТОВ «Тененсі Груп» продало єдине своє майно, за рахунок якого можна було б погасити борг перед позивачем, а саме: нежитлове приміщення - громадський будинок літ «К.», загальною площею 3885 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 фізичній особі ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №7486, посвідченим 18.07.2018 року приватним нотаріусом Київського МНО Мельник Н.А. 
Відповідач ОСОБА_1 , будучи учасником ТОВ «Рент 3000», внесла до статутного капіталу Товариства вищезазначене нерухоме майно.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що ТОВ «Тененсі Груп» незважаючи на наявну заборгованість, уклав договір купівлі-продажу єдиного свого майна (будинку), тим самим створив обставини, які перешкоджають виконанню його зобов`язання за договором оренди №18-027 від 03.05.2018 та виконання рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2019 року по справі №910/17950/18, що можна кваліфікувати як зловживання правом та може мати наслідком визнання недійсним договору, який має ознаки фраудаторного правочину.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно - комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» зазначав, що оскільки єдине майно ТОВ «Тенесі груп», за рахунок якого можна було погасити борг перед позивачем, в подальшому було передано ОСОБА_1 , як учасником ТОВ «РЕНТ 3000», до статутного капіталу цього Товариства, є підстави вважати, що нинішнім власником майна надалі можуть вчинятись правочини, в тому числі і фіктивні, щодо відчуження майна, а саме щодо нежитлового приміщення громадський будинок літ «К.», загальною площею 3885 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджує існування ризику ускладнення ефективного захисту прав позивача у випадку задоволення позову.
Оцінюючи доводи заявника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх обґрунтованість.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб,  забороною вчиняти певні дії.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
У даній справі позивач має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження нежитлового приміщенняновим власником, що, безумовно, утруднить виконання можливого рішення суду про скасування реєстрації права власності.
Тому без вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року по справі №910/1040/18 викладено висновок, відповідно до якого у випадку звернення до суду із немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, при вирішенні питання про забезпечення позову не має досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом заходів забезпечення позову, який носить немайновий характер, є необґрунтованими та не можуть бути взяті до уваги.
Крім того, колегія суддів також вважає безпідставними доводи апелянта щодо не встановлення судом належності відповідачів, оскільки зазначене питання не вирішується на стадії забезпечення позову.
Стосовно посилання апелянта на висновки постанови КЦС ВС від 24.02.2021 по справі №755/533/20, колегія апеляційного суду звертає увагу, що вони не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки у справі №755/533/20 судом касаційної інстанції було встановлено помилковість накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі. Таким чином, правовідносини, що виникли у вказаній справі не є аналогічними даній.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                        Голуб С.А.
 
                                                                                     Приходько К.П.