ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2022 р.           Справа№ 910/14740/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Шапрана  В.В. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"
на рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2021 р. 
у справі № 910/14740/21 (суддя - Баранов Д.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"
про стягнення 13300,01 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення залишку суми страхового відшкодування в розмірі 12866,09 грн за полісом № ЕР/202046456, 364,13 грн пені та 69,79 грн 3% річних.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" йому перейшло право вимоги до відповідача у зв`язку з відшкодуванням своєму страхувальнику матеріальної шкоди, завданої страхувальником відповідача. Внаслідок вказаної ДТП застрахований у позивача транспортний засіб був пошкоджений та позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.11.2021 р. у справі № 910/14740/21 відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес".
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" 16.12.2021 р. у встановлений законодавством строк за допомогою засобів поштового зв`язку подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що аварійним комісаром Колядою В.В. було складено Консультацію № 22-D/87/6 від 12.04.2021 р. без особистого огляду пошкодженого транспортного засобу, тому не зрозуміло яким чином він самостійно встановив підстави для визначення фізичного зносу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/14740/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/14740/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14740/21 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.
14.02.2022 р. від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останнє просило суд оскаржуване рішення залишити змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
15.05.2020 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнівес" (далі - страховик) та ОСОБА_1 (далі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ПС-0020-А/20/КВ2 (далі - договір).
Предметом договору є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем марки Ford Focus державний номер НОМЕР_1 (п. 1.1 договору).
Згідно з п. 1.14 договору строк дії даного договору з 17.05.2020 р. по 16.05.2021 р.
Вбачається, що 15.02.2021 р. в м. Києві, Кільцева дорога, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Рено", д. н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Форд", д. н. з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/4090/21 від 25.03.2021 р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 25-D/84/7 від 26.02.2021 р., складеного Фізичною особою-підприємцем Стрілець В.Г., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу "Форд", д. н. з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП складає 28345,41 грн.
17.03.2021 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 21400,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 42327.
26.03.2021 р. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" із заявою про відшкодування завданих збитків у розмірі 21400,00 грн.
14.05.2021 р. Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" було перераховано на рахунок позивача кошти в розмірі 5933,91 грн, що підтверджуються платіжним дорученням № 16966.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, всупереч Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" самостійно розрахував розмір страхового відшкодування і лише частково відшкодував шкоду в розмірі 5933,91 грн, у зв`язку з чим розмір невідшкодованих збитків складає 12866,09 грн.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За визначенням ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
За нормою п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Як було встановлено вище, вина ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку та підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2021 р. у справі № 759/4090/21.
Згідно зі ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як передбачено ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, до позивача перейшло в порядку регресу право вимоги до страховика винної особи (відповідача) за полісом ЕР/202046456.
Крім цього, ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.
При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу, в тому числі і калькуляція є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 р. у справі  № 922/4013/17.
Разом з цим, відповідно до ч. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідності до п. 34.4 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Так, для визначення вартості ремонтних робіт за пошкодження, отримані в ДТП від 11.08.2019 р., а також для визначення коефіцієнту фізичного зносу відповідач направив матеріали справи до аварійного комісара ОСОБА_3 .
За результатами проведеної оцінки аварійним комісаром ОСОБА_3 було складено Консультацію № 22-D/87/6 від 12.04.2021 р. 
Аварійним комісаром було виявлено, що пошкоджений автомобіль "Форд" д. н. з. НОМЕР_3 мав пошкодження до вказаної ДТП, а саме, згідно із даними системи "Аудахісторі" на базі платформи "Аудатекс" 04.07.2017 р. проводився розрахунок відновлювальних робіт цього автомобіля, що відносяться до кузовних робіт.
Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:
5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;
7 років - для інших легкових КТЗ;
3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 
4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 
5 років - для мототехніки. 
Згідно з п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів винятками стосовно використання зазначених вимог є:
а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);
б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));
в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;
г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики;
ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.
Так, аварійним комісаром Колядою В.В. було визначено, що коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля "Форд" д. н. з. НОМЕР_3 складає 57,1%.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Вбачається, що відповідачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування наступним чином: 21400,00 грн (вартість відновлювального ремонту згідно з рахунком СТО) - 12866,09 грн (знос деталей, що підлягають заміни 57,6%) - 2600,00 грн (франшиза за полісом) = 5 933,91 грн сума, яку було сплачено відповідачем на користь позивача згідно з платіжним дорученням № 16966 від 14.05.2021 р.
Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29).
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
У розумінні цього Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2018 р. у справі № 910/20199/17.
Таким чином, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" виконано свої обов`язки, передбачені чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в повному обсязі та сплатило позивачу розмір страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача залишку суми страхового відшкодування (фізичний знос) в розмірі 12866,09 грн за полісом № ЕР/202046456 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Вимоги позивача про стягнення 364,13 грн пені та 69,79 грн 3% річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами.
Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського м. Києва від 29.11.2021 р. у справі № 910/14740/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" задоволенню не підлягає. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства. 
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 29.11.2021 р. у справі № 910/14740/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                В.В. Шапран