Справа № 156/182/22 	Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О. 	
Провадження № 22-ц/802/588/22  Категорія: 39 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
01 червня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І. Карпук А.К.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом за Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", яка подана представником Власенком Артемом Олександровичем на заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року, 

                                          В С Т А Н О В И В :

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути із нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 вересня 2010 року у розмірі 10751,11 грн. та судові витрати.
В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач 14 вересня 2010 року підписав заяву з метою отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк»). Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 користувався картковим рахунком та використовував кредитні кошти, чим прийняв пропозицію банку на укладення кредитного договору на визначених останнім умовах, однак зобов`язання належним чином по поверненню коштів не виконав, у зв`язку з чим станом на 14 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 10751,11 грн., з яких: 9996,13 грн. - заборгованість за кредитом в тому числі за простроченим тілом кредита; 754,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Оскільки в добровільному порядку відповідач зобов`язання не виконує, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 10751,11 грн. та судові витрати у розмірі 2481 грн.
Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з неповерненням відповідачем кредиту. При укладенні договору сторони погодили всі істотні умови.
Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (10751,11 гривень) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 1 червня 2022 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не доведено укладання кредитного договору, а тому відсутні підстави для стягнення  кредитної заборгованості з відповідача.
Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу позовних вимог, посилався на те, що в порушення умов договору б/н від 14 вересня 2010 року та положень статей 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 14 грудня 2021 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 10751,11 грн. При цьому, на підтвердження погодження умов договору, АТ КБ «ПриватБанк» надав до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, Витяг з Тарифів банку з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості та виписку з рахунку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір тіла кредиту, порядок нарахування процентів посилався на копію анкети-заяви відповідача, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»,  розрахунок заборгованості та виписку з рахунку.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ця редакція договору, а не інша. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Звертаючись до суду з позовом, банк вказав, що підписанням заяви відповідач приєднався до Договору.
Проте, в анкеті-заяві від14 вересня 2010 року відсутні умови про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами (а.с. 12).
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 вересня 2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (березень  2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з  Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 вересня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
За таких обставин, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами обставин, на які АТ КБ «ПриватБанк» посилався як на підставу своїх вимог, на підставі статтей 12, 81, 263 ЦПК України, за змістом яких рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, суд  апеляційної інстанції дійшов  висновку, що банком не доведено правову підставу у  нарахуванні процентів за користування кредитом, а тому такі не підлягають стягненню. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, апеляційний суд зазначає наступне.
Звертаючись до суду з позовом банк надав суду, зокрема, анкету-заяву від 14 вересня 2010 року, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку ОСОБА_1   за період з 28 грудня 2015 року по 17 грудня 2021 року, довідку про видачу відповідачу кредитних карток  із зазначенням строку їх дії.
При цьому, банк стверджував, що згідно з випискою по карткових рахунках позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).
Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.
За таких обставин висновок суду першої інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом не узгоджуються із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц (провадження № 61-16362св18), від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18) та від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц (провадження № 61-39196св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18 (провадження № 61-6279св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20).
Судом апеляційної інстанції на підставі виписки по рахунку ОСОБА_1   встановлено, що банк, визначаючи кредитну заборгованість, до тіла кредиту зарахував не тільки кошти, які фактично були отримані боржником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів проценти за користування кредитом, пеню, штрафи, унаслідок чого банк необґрунтовано збільшив заборгованість за тілом кредиту. Наведене підтверджується виписками по рахунку за період з  28 грудня 2015 року по 17 грудня 2021 року (а.с. 48-58).
Належить відмітити, що автоматичне списання коштів на погашення процентів, пені, штрафів, у разі виникнення заборгованості, передбачене Умовами і Правилами надання банківських послуг, які відповідачем не підписані, тому не можуть застосовуватись.
Аналізуючи надану позивачем виписку про рух коштів за кредитним договором ОСОБА_1 , колегія суддів встановила, що позичальником фактично було використано 84867,98 гривень кредитних коштів, а погашено 88395,52 гривень.
Враховуючи суму коштів, які ОСОБА_1 отримав та повернув, а також розмір заборгованості по тілу кредиту, апеляційний суд вважає, що у позичальника перед банком відсутня заборгованість за тілом кредиту, оскільки відсотки та штрафні санкції банком не підтвердженні, а тому такі не підлягають до перерахунку.
Банком не доведено наявності у ОСОБА_1 перед позивачем заборгованості за кредитним договором б/н у заявленому розмірі, а тому відсутні підстави для стягнення такої заборгованості з відповідача.
Звертаючись до суд з даним позовом саме на позивачу лежить обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Крім того відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення  суду першої інстанції в частині наведених місцевим судом підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, виклавши мотивувальну частину рішення  в редакції цієї постанови. 

Керуючись ст.ст. 268,  367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

                                               У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", яка подана представником Власенком Артемом Олександровичем задовольнити частково.
Заочне рішення  Іваничівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: