Єдиний унікальний номер 234/2061/21 
Номер провадження 22-ц/804/814/22        

Номер провадження 22-ц/804/814/22  
                                                                   
                                                      П О С Т А Н О В А
                                            І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року                                 Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                                   головуючого судді: Новікової Г.В. 
                                                                   суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
  
       розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2021 року (ухваленого під головуванням судді Романенко К.С. у м. Краматорськ  Донецької області, повний текст складено 03 грудня 2021 року) у цивільній справі №234/2061/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», третя особа- ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

                                                             В С Т А Н О В И В:

      У лютому  2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду  із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що отримані ТОВ «Краматорськтеплоенерго» кошти в результаті примусового виконання заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2010 року у справі № 2-341-2010 про стягнення з ОСОБА_2 на їх користь заборгованості за надані послуги по теплопостачанню та гаряче теплопостачання були отримані безпідставно та підлягають поверненню. Заочним рішенням Краматорського міського суду від 14.01.2010 року з ОСОБА_2 на  користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго»  стягнуто заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в сумі 7866 грн.38 коп . 
     Ухвалою Краматорського міського суду  від 01 серпня 2016 року заочне рішення від 14.01.2010 року у справі № 2-341-2010 було скасовано через його безпідставність. А в подальшому під час розгляду цього спору в цивільній справі № 234/11309/16-ц за ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26.09.2016 року відбулася заміна неналежного відповідача належним ОСОБА_3 , та зрештою заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2016 року   з ОСОБА_3 стягуто грошові кошти на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» .
      17 січня 2021 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до умов якого остання відступила на користь позивача право вимоги виконання цих зобов`язань щодо повернення безпідставно набутих коштів відповідачем.
      ТОВ «Краматорськтеплоенерго» добровільно не виконує своє зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих коштів.  Просив стягнути з відповідача на його користь отримані з ОСОБА_2 грошові кошти з нарахуванням процентів за час користування ними в загальній сумі 7 975,05 грн.
      Рішенням Краматорського міського суду  від 02 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог  відмовлено.
      В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
       В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Зокрема, посилаючись на норми ЦПК України, які регламентують доказування у цивільному процесі, зазначає, що ним надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, а відсутність належним чином оформленого письмового відзиву відповідача на позовну заяву підтверджує визнання останнім його позовних вимог. Крім того, відсутність заперечень з боку відповідача унеможливило його розуміння того, які обставини справи ставляться під сумнів та надання відповідних доказів на їх підтвердження. Також зауважує, що від третьої особи надходив відзив, в якому вона підтверджувала  та визнавала обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.
      У відзиві на апеляційну скаргу  представник ТОВ «Краматорськтеплоенерго» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що відповідач не є боржником перед ОСОБА_2 , а тому вона не має права передавати будь-які права з цього приводу, тим паче без документального їх підтвердження. Третя особа так і не з`явилась у судове засідання для надання пояснень, яким чином та коли з неї відбулося стягнення на користь відповідача спірної суми. Також наголошують, що ОСОБА_2 мала змогу скористатись поворотом виконання рішення, однак не зробила цього у рамках розгляду справи №2-341/2010. Вважають, що подання відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком відповідача, крім того їх представник приймав участь у судових засіданнях та надавав пояснення.   На розгляді Краматорського міського суду перебуває декілька справ за позовами ОСОБА_1 про стягнення начебто безпідставно набутих коштів, стягнутих із ОСОБА_2 на їх користь за скасованими рішеннями суду, однак в жодній позивач не надав суду доказів на підтвердження сплати коштів ОСОБА_2 за цими рішеннями.
     Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
     Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
      Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються  малозначні справи.
      Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
      Частиною 3 цієї статті встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
     Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
    Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 7 975,05 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
     Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню  з таких підстав.
      Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_2 виконала рішення Краматорського міського суду від 14.01.2010 року , яким з неї на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» стягнуто спірну суму.
       Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.
      Судом першої інстанції встановлено ,що заочним рішенням Краматорського міського суду  від 14 січня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» стягнуто заборгованість за надані послуги теплопостачання та гаряче водопостачання за період з вересня 2007 року по вересень 2009 року у сумі 7866 грн.38 коп., витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення в сумі 30 грн. та судовий збір в сумі 78грн. 67 коп.
Ухвалою Краматорського міського суду  від 01 серпня 2016 року заочне рішення Краматорського міського суду від 14.01.2010 року № 2-341/2010 скасовано.
Ухвалою Краматорського міського суду  від 26.09.2016 року замінено первісного відповідача ОСОБА_2 у справі за позовом ТОВ «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_3 .
    Заочним рішенням Краматорського міського суду  від 11.11.2016 року з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» стягнуто борг за опалення та підігрів води за період з 01.09.2017 року по 01.09.2009 року в сумі 7866 грн.38 коп. та судовий збір у сумі 78 грн.67 коп.
    Згідно  договору від 17.01.2021 року ОСОБА_2 відступила ОСОБА_1 право вимоги безпідставно отриманих ТОВ «Краматорськтеплоенерго» грошових коштів, котрі були стягнуті з ОСОБА_2 на виконання заочного рішення Краматорського міського суду   від 14.01.2010 року у справі № 2-341-2010.
     Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
     Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
     Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
     Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
    Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.
   Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
    Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
    Статтею 204 ЦК України закріплено презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.  
     Враховуючи те, що сторони не заперечують проти дійсності правочину про відступлення права вимоги, а також у рамках розгляду справи не встановлено його недійсності, то ОСОБА_1 доведено своє право вимоги до відповідача з приводу безпідставно набутих коштів.  
    Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
    Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
    Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
    За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
     Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
     Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
     Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
     Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
    Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.
    Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
    У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
     До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 607/3864/17.
     Таким чином, при зверненні до суду із позовом про повернення безпідставно набутих коштів, позивач повинен довести наявність такої безпідставності.
     Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
     Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
     Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).
    Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
      Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.  
      Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
     Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У даному випадку обов`язок доказування щодо наявності безпідставного збагачення  ТОВ «Краматорськтеплоенерго» за рахунок ОСОБА_2 покладається на ОСОБА_1 , як позивача, тобто особу, яка має право звернутись із таким позовом на підставі договору про відступлення прав вимоги, укладеним із третьою особою, у разі не повернення таких грошових коштів у добровільному порядку.
    В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилався на те,що він згідно із умовами договору від 17.01.2021 року має право вимоги повернення безпідставно набутих ТОВ «Краматорськтеплоенерго» грошових коштів, стягнутих з ОСОБА_2 на виконання заочного рішення Краматорського міського суду  від 14.01.2010 року у справі № 2-341-2010.
На підтвердження позовних вимог,позивач надав договір відступлення прав вимоги. Доказів внесення ОСОБА_2 на рахунок відповідача коштів на виконання рішення суду не надано.
     Представник відповідача заперечував проти того,що на рахунок  товариства ОСОБА_2 було внесено будь-які кошти за рішенням суду.   
     В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 до позовної заяви додано лише копії судових рішень, копію договору про заміну кредитора у зобов`язанні, копію вимоги про повернення безпідставно набутих коштів та копію чеку про направлення її відповідачу.
     За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів виконання ОСОБА_2 скасованого у встановленому порядку рішення Краматорського міського суду від 14.01.2010 року, яким з неї на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» було стягнуто заборгованість за надані послуги теплопостачання та гаряче водопостачання, витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення та судовий збір, а отже і не підтверджено факт безпідставного збагачення відповідача за рахунок третьої особи.
      Також слід зазначити, що не надання відзиву на позовну заяву ТОВ «Краматорськтеплоенерго» не означає визнання ними позовних вимог, оскільки подання такого відзиву є правом, а не обов`язком сторони та не позбавляє позивача обов`язку доказування своїх позовних вимог. Крім того слід звернути увагу, що під час подання апеляційної скарги позивачем також не було надано документи, які підтверджують сплату третьою особою спірної суми на користь відповідача.  
       Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про наявність правових підстав для задоволення його позову в повному обсязі. Проте такі аргументи належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин.
     Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення спірної суми з відповідача.
     Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
    Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
    З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
     Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 7 975,05 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

      Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд –

                                                          П О С Т А Н О В И В:

     Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
     Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.
      Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

      Судді: