УХВАЛА

11 серпня 2022 року 
м. Київ
справа № 280/8792/21
адміністративне провадження № К/990/20290/22
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021     року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої суддівської винагороди,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі - ТУ ДСА України в Запорізькій області), в якому просила: визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо виплати їй, як судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, за період  з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно, із застосуванням обмеження, визначеного статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 року»; стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно у розмірі 262856,03 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо виплати судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18     квітня до 27 серпня 2020 року, із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Стягнуто з відповідача на користь судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену суддівську винагороду, за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно в розмірі 262 856,03 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції  в частині стягнення з ТУ ДСА України в Запорізькій області на користь позивача суддівської винагороди за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно в розмірі 262856,03грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язано ТУ ДСА в Запорізькій області нарахувати суддівську винагороду ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплатити недоотриману частину, з відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року залишено без змін.
29 липня 2022 року ТУ ДСА України в Запорізькій області подало касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути судові рішення на підставі пункту 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Предметом спору у цій справі є правильність обчислення розміру щомісячної доплати за вислугу років обчислення та суддівської винагороди, з урахуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)      статтею 328      цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив застосуванням судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, сформованих у постановах Верховного Суду у справах №№340/1916/20, 560/6212/20, 340/1727/20, 340/1901/20, 160/6740/20, 823/2372/17, 822/2043/16, 802/1133/18-а, 500/2104/18, 273/551/16-а, 766/17454/16-а, 640/2431/19, 607/18139/15-а та 825/3135/15-а. 
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі зазначеної норми, можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
У касаційній скарзі заявник послався на незастосування апеляційним судом висновків Верховного Суду, сформованих у справі №340/1916/20. Проте обставини цієї справи є відмінними від спірних правовідносин, так як відповідачем у справі №340/1916/20 був районний суд, ДСА України мало статус третьої особи, а його територіальний підрозділ взагалі не брав участі у її розгляді. Тому  висновки Верховного Суду у справі №340/1916/20 сформовано у контексті правильності визначення належного відповідача/відповідачів у цьому позові. Водночас, формально пославшись на правові позиції Верховного Суду, ТУ ДСА України в Запорізькій області не конкретизувало норми, щодо якої Судом висловлено відповідний висновок і чому суд повинен був застосувати ці висновки під час розгляду цієї справи, обставини якої мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для неї. Заявник лише послався на обґрунтування своєї позиції у розділах 1 - 2 касаційної скарги.
Разом з тим,  у розділах 1- 2 касаційної скарги заявником безсистемно процитовано положення Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інші нормативно-правові акти, наведено цитати з рішень Верховного Суду та рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №     10-р/2020, проте ці аргументи ТУ ДСА в Запорізькій області не виклалоу взаємозв`язку із обставинами справи та виключними підставами, передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України.
Суд також відхиляє доводи заявника про незастосування апеляційним судом висновків Верховного Суду у справах №№560/6212/20, 340/1727/20, 340/1901/20, 160/6740/20, 823/2372/17, 822/2043/16, 802/1133/18-а, 500/2104/18, 273/551/16-а, 766/17454/16-а, 640/2431/19, 607/18139/15-а та 825/3135/15-а, так як  ТУ ДСА України в Запорізькій області лише перерахувало приклади справ та формально указало про неправильне застосування судами позиції Суду щодо застосування статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», однак не конкретизувало в чому саме полягає неправильне застосування судами цих норм у системному зв`язку з обставинами цієї справи.
Доводи ТУ ДСА в Запорізькій області щодо порушення судом норм процесуального права, з посиланням на статтю 353 КАС України, також не приймаються Верховним Судом, оскільки аргументи відповідача зводяться до відсутності у суду апеляційної інстанції права вийти за межі позовних вимог та доводів щодо неможливості виплати суддівської винагороди у розмірі установленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та можливості здійснення таких виплат лише за рахунок бюджетної програми. 
Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1,4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності постанови Верховного Суду у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.
Тому, лише загальні посилання на висновок Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021     року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої суддівської винагороди повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.       
Суддя                                                                                                                         С.А. Уханенко