ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3049/22 Справа № 212/9125/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” 
на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року 
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, –

В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.
       Позов мотивований тим, що в періоди з 12.11.1976 року по 21.05.1977 року, з 01.09.1977 року по 19.12.1979 року, з 03.06.1980 року по 14.10.1982 року, з 20.04.1987 року по 31.12.1987 року позивач працював на шахті “Октябрська”, тресті Кривбасшахтобуд ВО “Кривбасруда” (нині ПАТ “Кривбасзалізрудком”) на різних професіях: підземним гірничим робочим, підземним прохідником. Працюючи довгий час в шкідливих умовах отримав професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова з помірними статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром.         Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.0.1999 року, причинами професійного захворювання зазначено: роботи впродовж багатьох років в умовах несприятливого мікроклімату, важка фізична праця. Висновком ЛТЕК від 15.02.1999 року йому вперше встановлено 40 % втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності. Після неодноразових переоглядів висновком ЛТЕК від 21.02.2001 року йому встановлено 25 % втрати професійної працездатності безстроково, рекомендовано лікування у неврологічному відділення, профілакторії. 
       Позивач зазначав, що підприємство відповідача не створило для нього безпечних, нешкідливих умов праці він отримав професійне захворювання, через яке відчував не лише фізичні страждання, а саме біль у поперековій ділянці з віддачею по задній поверхні правої ноги, біль в тазо-стегнових суглобах, ломоту в суглобах кінцівок, а також і моральні страждання, які полягали у тому, що він не міг спокійно відпочивати через біль та ломоту у суглобах, а думки про те, що стан його здоров`я не поліпшується, викликали переживання, внаслідок чого були порушені його нормальні життєві зв`язки. Оскільки він вже не міг вести активне життя. 
       У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями вважав що йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінив в 250 000 грн., яку і просив стягнути з відповідача. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року позовні вимоги задоволені частково.
       Стягнуто з Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат”на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.
       Стягнуто з Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” на користь держави судовій збір в розмірі 908 гривень.
       В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовлено.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.
       Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, які долучені до матеріалів справи. 
       Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка разом із копією ухвали про відкриття провадження та копією апеляційною скарги була направлена на адресу позивача, яка була вказана у позовній заяві. Проте, поштове відправлення вручене не було. До апеляційного суду повернувся конверт «адресат відсутній за вказаною адресою».
       Відповідно до положень частини 1 статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
       У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
       Заяв чи клопотань про зміну місця проживання від позивача до суду не надходило.
       Проте, з наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що судова повістка разом із копією ухвали про відкриття провадження та копією апеляційною скарги була отримана представником позивача — адвокатом Ярошевським О.Т. 
Повноваження представника підтверджуються матеріалами справи, зокрема ордером серії ДП № __/026, згідно якого адвокат Ярошевський О.Т. надає правову допомогу  ОСОБА_1 у Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу та Дніпровському апеляційному суді (а.с.17).
Доказів розірвання договору про надання правової допомоги ОСОБА_1  у  Дніпровському апеляційному суді матеріали справи не містять.
Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. 
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційною скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

       Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

       Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

       Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 працював з 12.11.1976 року по 21.05.1977 року – підземним гірничим 1го розряду ділянки № 9 шахти “Октябрська”; з 01.09.1977 року по 19.12.1979 року – підземним бурильником 5го розряду ділянки № 9 шахти “Октябрська”; з 03.06.1980 року по 14.10.1982 року – підземний кріпильником 4го розряду ділянки № 4 шахти “Октябрська”; з 20.04.1987 року по 31.12.1987 року – прохідником 4го розряду (копія трудової книжки а.с.7-11).
       Згідно Акту розслідування професійного захворювання від 20.01.1999 року, складеного на шахті “Тернівська” ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання відповідача є тривала робота в умовах несприятливого мікроклімату, важка фізична праця у вимушеній позі (а.с.12).
       Відповідно до витягу із Акту огляду ЛТЕК від 15.02.1999 року позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності з наступним переоглядом 01.02.2000 року (а.с.13).
       Відповідно до витягу із Акту огляду у ЛТЕК від 23.02.2000 року позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності повторно, ІІІ група інвалідності з повторним переоглядом 01.02.2001 року (а.с.13).
       Відповідно до витягу із Акту огляду у ЛТЕК від 21.02.2001 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності - безстроково (а.с.14).
       У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявним в матеріалах справи виписним епікризом (а.с. 16).
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. 
       Проте, не може погодитись із розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

       Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
       Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
       Згідно з нормами Конституції України – людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
       Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
       Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
       Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.
       Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
       Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.
       Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачу вже було відшкодовано Приватним акціонерним товариством «Суха Балка» завдану моральну шкоду, колегія суддів не приймає до уваги, зважаючи на наступне.
       Встановлено, що дійсно ОСОБА_1 звертався із позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду 200 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідача: на шахті «Фрунзе» з 31.01.1994 по 08.06.1994 бурильником шпурів; 10.01.1996 по 24.02.1999 шахті «Ювілейна» Рудника «Суха Балка» прохідником. 24.02.1999 був звільнений за за станом здоров`я п.2 ст. 40 КЗпП України за інвалідністю, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до копії Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 20.01.1988 вбачається, що ОСОБА_1 працював підземних умовах в продовж 13 років 8 місяців. При цьому піддавався фізичним навантаженням, несприятливому мікроклімату, вимушеній робочій позі. Причина професійного захворювання: робота в продовж тривалого часу в умовах фізичного перенапруження, та вимушеній позі в ПАТ «Суха Балка». Згідно копії виписки з акту огляду ЛТЕК від 15.02.1999 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% первинно та третю групу інвалідності. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово проходив переогляди ЛТЕК, 23.02.2000, 21.02.2001 йому було встановлено повторно 25 % втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності безстроково.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року у справі №212/1117/21 Позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я - задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь  ОСОБА_1  в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 гривень (сто тисяч грн. 00 коп.) без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 1000,00 гривень (одна тисяча грн. 00 коп.). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Проте, колегія суддів приходить до висновку, що саме відповідач як роботодавець повинен нести самостійну відповідальність перед позивачем за моральну шкоду, яка виникла внаслідок ушкодження здоров`я в період роботи позивача на шахті “Тернівська” ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». 
       Крім того, Акт розслідування професійного захворювання від 20.01.1999 року, складеного на шахті “Тернівська” ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком» з яким не згоден відповідач, не оскаржувався у встановленному законодавству порядку.
       Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
       Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
       Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями.
       Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.
       Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. 
       Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди.
       Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.
       Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, колегія суддів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків.
       Відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи. 
Колегією суддів враховується те, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушило його нормальні життєві зв`язки та викликало фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 25 % на безстроково, тривалість розладу його здоров`я, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, оскільки позивач повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, оскільки потребує постійного лікування, що суттєво ускладнює його можливість задовольняти буденні потреби, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд апеляційної інстанції вважає за потрібне частково задовольнити позов та стягнути на користь позивача 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.        
Також, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної щкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, зважаючи на на ступне.
Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).
До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).
        Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
        Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
       Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що стягнута з відповідача на користь позивача сума моральної шкоди повинна бути стягнута без утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, оскільки станом на 01 січня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6000,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6000*4=24000,00 грн.).        
       Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

       Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

       Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 
       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

       Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” – задовольнити частково.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року – скасувати та ухвалити нове.
       Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я – задовольнити частково.
       Стягнути з Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
       У задоволені іншої частини позовних вимог – відмовити.
       Стягнути з Акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” на користь держави судовій збір в розмірі 908 гривень.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

        І.А. Єлізаренко