Номер провадження: 22-ц/813/4868/22 
Справа № 522/16768/21
Головуючий у першій інстанції Кузнецова  В. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,- 

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

01.09.2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі відповідачем.
За час шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є ОСОБА_1 .
Після розірвання шлюбу дитина залишились на її утриманні.
Саме позивач забезпечує дитині належні і гідні умови, а відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, жодним чином не допомагає, у зв`язку із чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року позовні вимоги  ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що місячно, починаючи стягнення з 1 вересня 2021 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовлено.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року, відповідно до якої апелянт просить - зазначене рішення змінити в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача з 4500 грн щомісячно до 2000 грн. В решті рішення суду залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, судом під час розгляду справи було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було досліджено ряд фактів, що мають інстотне значення для вирішення справи. 
Зокрема, визначаючи розмір аліментів у сумі 4500 гривень судом першої інстанції не було враховано розмір доходу відповідача.
Крім цього, визначаючи розмір аліментів судом першої інстанції було враховано наявність у позивача на утриманні іншої дитини від першого шлюбу - ОСОБА_4 , 2006 року народження, проте проігноровано докази того, що позивачка стягує з колишнього чоловіка ОСОБА_5 аліменти на утримання старшої дочки в розмірі ј від всіх видів доходів.
Визначаючи розмір аліментів в сумі 4500 гривень суд першої інстанції в порушення ст. 81 ЦПК України без жодного доказу долученого до матеріалів справи взяв до уваги голослівні доводи позивачки про те, що відповідач є матеріально забезпеченим.
Неправильно з`ясувавши обставини справи, суд зовсім не надав оцінки запереченням відповідача про те, що ним були сплачені кошти для надання позивачці возвратної допомоги в розмірі 4500 доларів США на її прохання, щоб вона мала змогу купити собі автомобіль марки Mitsubishi Outlander Sport, 2015 року випуску, який був зареєстрований на її ім`я 22.09.2020 року. Вартість цього ТЗ складає 18 000 доларів США. Придбання позивачкою ТЗ свічнить про її високий дохід.
Судом також проігноровано заперечення відповідача, що в нього відсутні заощадження, в тому числі на банківських рахунках, відсутні корпоративні права, він не є бенефіциаром та власником багатьох автомобілів, квартир та будинків. Відповідач на даний час безробітній, а дохід від діяльності як самозайятої особи дозволяє відповідчу сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень.

30 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилаючись на те, що відповідач є адвокатом та активно здійснює свою незалежну професійну діяльність.
Долучені до матеріалів справи податкові декларації заповнені та сформовані безпосередньо відповідачем, проте його матеріальне становище є значно вищим, між задеклароване.
Позивач наголошує, що відповідач намагається приховати свій реальний дохід, який суттєво відрізняється від задекларованого ним доходу і цим самим зменшити розмір аліментів на утримання своєї єдиної дитини.
Також звертає увагу на те, що на утриманні ОСОБА_2 є двоє дітей - спільна дочка з відповідачем ОСОБА_8 , 2014 року народження та ОСОБА_4 , 2006 року народження.
Відповідач є батьком однієї дитини - ОСОБА_8 , інших дітей у нього немає та він є матеріально забезпеченим.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2021 року було відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою та визначено порядок розгляду справи у відповідності до ст. 369 ЦПК України.
09 червня 2022 року справу було призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 19.06.2010 року між сторонами було укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . Як вбачається з зазначеного свідоцтва про народження батьком дитини є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 .
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 01.10.2017 року.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі.
Судом встановлено, що 19.06.2010 року між сторонами було укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . Як вбачається з зазначеного свідоцтва про народження батьком дитини є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 .
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 01.10.2017 року.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Суд першої інстанції, вирішуючи спір і частково задовольняючи позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, виходив з обґрунтованості, справедливості і розумності вказаної суми та з рівності сторін.
Колегія повністю погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
На підставі ст. 180 СК України, батьки несуть рівний обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) за вибором того з батьків, разом з ким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).
При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.
Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо виконання обов`язку утримувати дитину, відсутність домовленості має наслідком стягнення аліментів за рішенням суду шляхом присудження аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, визначеній судом з урахуванням обставин, передбачених частиною 1 статтею 182 СК України.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, проте сума вказаних аліментів повинна відповідати його матеріальному становищу та стану здоров`я, а також бути необхідною та достатньою для забезпечення належного рівня життя, достатньою для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано відсутність можливості скаржника утримувати дитину, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони були предметом розгляду справи у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, зводяться до переоцінки доказів по справі через призьму власних інтересів. Крім того, доказів про неможливість ОСОБА_1 , сплати аліментів у визначеному судом розмірі, матеріали справи не містять.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення скаржником не надано.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Наведені у апеляційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.
ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.
З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст судового рішення складено 10 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                          О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін