ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 280/177/19
адміністративне провадження № К/9901/36131/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Єзерова А.А., Стеценка С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року (головуючий суддя: Новікова І.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року (головуючий суддя: Семенко Я.В., судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі        № 280/177/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс ХХІ» до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
11 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Базіс ХХІ» (далі також позивач або ТОВ «Базіс ХХІ») звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі також відповідач або ГУ Держпраці у Запорізькій області), у якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову від 13 листопада 2018 року № ЗП2023/565/АВ/П/ПТ/МГ-1ФС про накладення штрафу у розмірі                      335 070,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року, позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 13 листопада 2018 року № ЗП 2023/565/АВ/П/ПТ/МГ-1ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач 23 грудня 2019 року подав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції. 
Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надходило та за змістом статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді у відставку, за результатами автоматизованого розподілу визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 жовтня 2018 року заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ № 1676, яким наказано організувати здійснення інспекційного відвідування ТОВ "Базіс ХХІ" з питань додержання законодавства про працю та провести у термін до 24 жовтня 2018 року.
11 жовтня 2018 року виписано направлення на проведення інспекційного відвідування № 884.
У період з 11 жовтня 2018 року по 23 жовтня 2018 року інспектором праці проведено інспекційне відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування № ЗП2023/565/АВ від 23 жовтня 2018 року.
У висновках Акту інспекційного відвідування зазначено про порушення                      ТОВ "Базіс ХХІ" серед іншого частини 1 статті 106 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме зазначено:
"За погодинною системою оплати праці робота в надурочний час не оплачується у подвійному розмірі годинної ставки.
Згідно із статтею 12 Закону України "Про оплату праці" оплата праці за роботу в надурочний час є мінімальною державною гарантією.
Відповідно до пункту 6.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ "Базіс XXI" на підприємстві встановлюється 5-денний робочий тиждень: із тривалістю робочого часу - 40 годин на тиждень 8 годин на день з двома вихідними днями - субота, неділя.
За приписами статті 53 КЗпП України напередодні святкових і неробочих днів тривалість роботи працівників скорочується на одну годину як при п`ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.
Так, у березні 2018 святковий день - 8 березня (четвер). Тому 7 березня 2018 року (середа) передсвятковий, у якому тривалість робочого дня при 40 - годинному тижні зменшується на 1 годину.
Норма тривалості робочого часу у березні 2018 року при 40 - годинному робочому тижні становила 167 годин.
Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за березень 2018 року на підприємстві 9 працівників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) відпрацювали 168 годин. Проте, згідно із розрахунково-платіжними відомостями  за березень 2018 року  та відомостями на виплату готівки за березень 2018 року заробітна плата не нарахована та не виплачена у подвійному розмірі за роботу в надурочний час (1 година).
У травні 2018 року святковий день - 1 травня (вівторок). Тому, 30 квітня 2018 року (понеділок) передсвятковий, у якому тривалість робочого дня при 40 - годинному тижні зменшується на 1 годину.
Норма тривалості робочого часу у квітні 2018 року при 40 - годинному робочому тижні становила 159 годин.
Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за квітень 2018 року на підприємстві 9 працівників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,          ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,             ОСОБА_10 ) відпрацювали 160 годин. Проте, згідно розрахунково-платіжних відомостей за квітень 2018 року та відомостей на виплату готівки за квітень 2018 заробітна плата не нарахована та не виплачена у подвійному розмірі за роботу в надурочний час (1 година).
У травні 2018 року святковий день - 9 травня (середа). Тому, 8 травня 2018 року (вівторок) передсвятковий, у якому тривалість робочого дня при 40 - годинному тижні зменшується на 1 годину.
Норма тривалості робочого часу у травні 2018 року при 40 - годинному робочому тижні становила 159 годин.
Згідно із інформацією, наведеною у табелі обліку використання робочого часу за травень 2018 року на підприємстві 6 працівників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) відпрацювали 160 годин. Водночас згідно із розрахунково-платіжними відомостями за травень 2018 року та відомостями на виплату готівки за травень 2018 року заробітна плата не нарахована та не виплачена у подвійному розмірі за роботу в надурочний час (1 година)."
За результатами проведеного інспекційного відвідування 13 листопада 2018 року     ГУ Держпраці у Запорізькій області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП 2023/565/АВ/П/ПТ/МГ-1ФС, якою на підприємство накладено штраф у розмірі 335 070,00 грн. за порушення частини 1 статті 106 КЗпП України, в частині нездійснення оплати за роботу в понадурочний час в подвійному розмірі.
Вказана постанова оскаржена позивачем у судовому порядку.

IIІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ГУ Держпраці у Запорізькій області інспекційне відвідування ТОВ «Базіс ХХІ» проведено без наявності на те підстав, без погодження з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), а також без дотримання вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки серед іншого позивачу належним чином до початку інспекційного відвідування не було надано передумови для проведення інспекційного відвідування. 
Також позивач вважає, що твердження відповідача про порушення ТОВ «Базіс ХХІ» вимог КЗпП України в частині нездійснення оплати за роботу в надурочний час у подвійному розмірі є необґрунтованим, оскільки працівники підприємства у спірний період у понадурочний час не працювали, у зв`язку з чим у підприємства був відсутній обов`язок проводити оплату в подвійному розмірі. Водночас стверджував, що позивачем було належним чином підтверджено допущення бухгалтером підприємства у табелях обліку робочого часу помилки в частині зазначення додаткової години перед святковими днями, проте, оскільки працівники фактично не працювали у зазначений період, то помилка у табелі обліку робочого часу не може бути підставою для застосування до позивача штрафних санкцій.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідачем у відповідності до положень чинного законодавства України проведено інспекційне відвідування ТОВ «Базіс ХХІ», до інспекційного відвідування інспектора Держпраці було допущено та жодних зауважень щодо правомірності проведення інспекційного відвідування позивачем не висловлювалось. Вважає, що у разі якщо позивач вважав неправомірним проведення інспекційного відвідування, то відповідно мав право не допускати інспектора до його проведення, проте зазначеним правом не скористався.
Також відповідач наголосив, що в березні 2018 року норма тривалості робочого часу складала 167 годин, фактично відпрацьовано співробітниками ТОВ «Базіс ХХІ» 168 годин, у квітні норма тривалості робочого часу складала 159 годин, фактично відпрацьовано - 160 годин, у травні 2018 року норма тривалості робочого часу складала 159 годин, фактично відпрацьовано - 160 годин. 
Відповідач стверджує, що співробітники ТОВ «Базіс ХХІ» у березні - травні 2018 року працювали надурочно, проте їх робота не була оплачена у подвійному розмірі, що є порушенням вимог чинного законодавства України, а отже відповідачем правомірно було застосовано до позивача штрафні санкції.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недоведеність відповідачем факту надурочних робіт працівників позивача, що є обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій у спірному випадку. За позицією судів попередніх інстанцій фактично такі висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на дослідженні табелів обліку робочого часу, в якому були допущені технічні помилки щодо обліку часу, що підтверджено показаннями головного бухгалтера підприємства та поясненнями працівників позивача. З тих підстав, що будь-яких інших доказів, які б свідчили про надурочну роботу працівників позивача відповідачем надано не було, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови про застосування штрафних санкцій.
Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність доводів позивача щодо порушення відповідачем порядку проведення інспекційного відвідування.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Скаржник вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій незаконними та такими, що не відповідають з`ясованим фактичним обставинам справи, ухваленими із неправильним застосуванням норм матеріального права, що, у свою чергу, призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач наголошує, що на момент підписання як акту інспекційного відвідування так і припису про усунення виявлених порушень позивачем не було надано жодних зауважень та заперечень до зазначених документів, з огляду на що, за позицією відповідача, вбачається визнання позивачем неправомірності своїх дій.
Скаржник стверджує, що облік робочого часу ведеться на підприємстві виключно за допомогою табелів обліку використаного робочого часу, які є первинною обліковою документацією, а відтак, встановлення обставин про тривалість робочого часу не може ґрунтуватись на підставі пояснень як працівників, так і бухгалтера.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Процедуру проведення Державною службою України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 КЗпП України встановлено Порядком № 295.
Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
Так, у період з 11 жовтня 2018 року по 23 жовтня 2018 року інспектором праці проведено інспекційне відвідування ТОВ «Базіс ХХІ», яке використовує найману працю, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування                         № ЗП2023/565/АВ від 23 жовтня 2018 року.
За наслідками розгляду справи суд першої інстанції не встановив порушень відповідачем процедури проведення інспекційного відвідування.
Оскільки вказані висновки суду першої інстанції позивачем під сумнів не ставилися, а апеляційна скарга відповідача з цього приводу будь-яких доводів не містила, суд апеляційної інстанції не надавав оцінку рішенню суду першої інстанції в частині висновків щодо дотримання суб`єктом владних повноважень процедури проведення інспекційного відвідування.
Не містить і касаційна скарга доводів щодо вищезазначених висновків, а отже рішення судів попередніх інстанцій переглядається судом касаційної інстанції межах доводів відповідача щодо порушення позивачем вимог частини 1 статті 106 КЗпП України та необхідності застосування штрафу за виявлене порушення.
Так, встановлені судами обставини справи свідчать про те, що підставою для висновків відповідача про порушення ТОВ "Базіс ХХІ" вимог частини 1 статті 106 КЗпП України стало твердження про те, що відповідно до табелів обліку робочого часу співробітники ТОВ "Базіс ХХІ" у березні - травні 2018 року понаднормово відпрацювали по 1 годині щомісячно, які не були оплачені у подвійному розмірі.
У свою чергу позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, вказував на те, що співробітники ТОВ "Базіс ХІІ" у березні-травні 2018 року понаднормово не працювали, а у табелях обліку робочого часу бухгалтером підприємства допущено помилку щодо обліку робочого часу у передсвяткові дні.
Відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що за змістом частини 1 статті 106, частини 2 статті 265 КЗпП України, статті 12 Закону України «Про оплату праці» надурочні роботи за погодинною системою оплати праці підлягають оплаті в подвійному розмірі годинної ставки та недотримання зазначених вимог є порушенням мінімальних державних гарантій, що тягне застосування до роботодавця штрафних санкцій у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника щодо якого скоєно порушення (стаття 265 КЗпП України).
За позицією судів попередніх інстанцій, відповідачем не було доведено факту надурочної роботи працівників позивача, а отже не було доведено і правомірності застосування до позивача штрафних санкцій.
Так, судами попередніх інстанцій взято до уваги пояснення від співробітників           ТОВ "Базіс ХІІ" - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,     ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в яких останні зазначають, що протягом березня-травня 2018 року надурочно не працювали, а у передсвяткові дні працювали з 9 до 17 години.
Також до матеріалів справи надано накази директора ТОВ "Базіс ХХІ" від 02 березня 2018 року № 3/2018-ОД, від 25 квітня 2018 року № 4/2018-ОД, від 04 травня 2018 року № 5/2018-ОД, якими наказано скоротити на одну годину робочі дні 07 березня 2018 року, 30 квітня 2018 року та 08 травня 2018 року.
Також в судовому засіданні було допитано в якості свідка головного бухгалтера       ТОВ "Базіс ХХІ" ОСОБА_2 , яка пояснила, що помилки в табелях обліку робочого часу було допущено нею, оскільки заповнюючи їх на наступний місяць вона фактично здійснювала копіювання інформації за попередні місяці. Зазначає, що зазначені помилки у заповненні табелів обліку робочого часу нею було виявлено лише під час проведення інспекційного відвідування інспектором Держпраці. Вказувала, що заробітна плата працівникам нараховувалась та виплачувалась відповідно до положень чинного законодавства України за фактично відпрацьований час, а оскільки надурочно ніхто з працівників не працював, то подвійна оплата не нараховувалась.
З огляду на вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що встановлені обставини не дають підстав стверджувати про те, що позивачем не дотримано мінімальні державні гарантії в оплаті праці, що могло б бути підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій на підставі частини 2 статті 265 КЗпП України.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що обов`язковою передумовою для застосування до роботодавця штрафної санкції за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, як у спірному випадку за не оплату в подвійному розмірі надурочних робіт, є встановлення факту виконання співробітниками роботи понад нормативно встановленні чинним законодавством України (трудовим договором) години (дні).
Отже, у спірному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення, не виконав свої обов`язки та не з`ясував факт виконання працівниками позивача роботи понад нормативно встановленні чинним законодавством України (трудовим договором) години.
За змістом статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів, та є аналогічними тим, які зазначені у позові та в апеляційній скарзі. Проте таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку з дотриманням норм матеріального права.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
У зв`язку із відмовою в задоволені касаційної скарги з урахуванням вимог статті 139 КАС України відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 341,345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі № 280/177/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Судді Верховного Суду                                                                       С.М. Чиркін
                                                                                                    А.А. Єзеров
                                                                                                    С.Г. Стеценко