ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
26 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/5531/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Малиш Н.І., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги   ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021року (головуючий суддя: Калашник   Ю.В.) по адміністративній справі №  280/5531/21, розглянутої у спрощеному провадженні
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 01.07.2021  року звернувся до суду із позовом до відповідача військової частини НОМЕР_1, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.05.2020 року по 31.05.2021 року включно та стягнути з відповідача на його користь   середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.05.2020 року по 31.05.2021 року включно у сумі 216 034, 06 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням його прав та законних інтересів при звільненні з військової служби.
У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим просить у їх задоволенні відмовити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року  позов задоволено частково, визнана протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.05.2020 року по день фактичного розрахунку 31.05.2021року  у розмірі 23 105,74 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення змінити з підстав порушення норм матеріального права, та задовольнити позов в сумі 58  027,08 грн. з урахуванням істотної частки 26,86 % невиплаченої при звільненні суми грошового забезпечення від суми середнього заробітку 216  035,28 грн.  
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального права, та відмовити в задоволенні позову.  
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг торін і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.05.2020 року №98 позивач звільнений з військової служби у запас, виключений зі списків особового складу, та усіх видів забезпечення з 24.05.2020 року.    
Згідно рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року по адміністративній справі №  280/4002/20 фактичний розрахунок з позивачем проведено правонаступником військової частини НОМЕР_2 відповідачем військовою частиною НОМЕР_1  31.05.2021 року у розмірі 23 105,74 грн. грошової компенсації вартості неотриманого під час проходження військової служби речового майна, після чого позивач звернувся до суду із позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Так як повний розрахунок з позивачем здійснено 31.05.2021 року, а не в день звільнення зі служби 24.05.2020 року, позивач вважає, що має право на виплату йому середнього заробітку за весь період затримки повного розрахунку при звільненні відповідно до вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
З урахуванням висновків  Верховного Суду  від 03.10.2019 року у справі №825/2150/ 16,  від 31.10.2019 по справі № 2340/4192/18, від 28.11.2019 року у справі №580/825/19,  від 29.01.2020 року у справі №440/4332/18,  правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у справі № 821/1083/17 від 26.02.2020 року, які є обов`язковими до застосування судами відповідно до приписів ч.5 ст.242  КАС України,   питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення), трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Положеннями ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Закріплені у ст.116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. 
Оскільки звільнення позивача зі служби  24.05.2020 року здійснено   без проведення з ним остаточного розрахунку, а нарахування грошової компенсації вартості   речового майна, яке не отримано під час проходження військової служби  у розмірі  23 105,74 грн.,  відбулося  31.05.2021 року за рішенням суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у   відповідача військової частини НОМЕР_1 обов`язку щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку за зазначений період часу.
Розрахунок середнього заробітку підлягає розрахунку за формулою, яка встановлена  постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана дана виплата. 
Як вбачається із довідки  військової частини А 2176 від 21.05.2020 року №304, за останні два повні календарні місяці перед звільненням позивача йому нараховане грошове забезпечення  у  березні в сумі  16 971,09 грн, у квітні 2020 року в сумі 18 453,85 грн.,  що разом складає суму 35 424,94   грн. (а.с.37)
Протягом цих двох місяців позивач відпрацював 43 робочих дні, а тому середньоденний заробіток позивача становить  суму 823,83 грн. (35  424,94 / 43).
Судом апеляційної інстанції враховано правову позицію Верховного  Суду ,викладену у справах №806/2473/18  від 30.10.2019 року, №400/3151/19 від 12.08.2020 року,  щодо застосування норм права при розрахунку істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, та розраховано  істотність частки складових заробітної плати позивача в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, а саме: 
невиплачена позивачу сума 23 105,74 грн. за період з 24.05.2020 року по 31.05.2021 року складає  259 робочих днів , 
823,83 грн. х 259 = 213  371,97 грн. - середній заробіток за весь час затримки розрахунку
23 105,74 : 213  371,97 х 100%= 10,82 % - істотна частка
На користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 24.05.2020 року по 31.05.2021 року включно з урахуванням істотності частки  10,82 %, виходячи з наступного розрахунку: 
823,83 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 10,82 : 100 % = 89,13 грн.;
89,13 грн. х 259 (кількість робочих днів затримки розрахунку) = 23  086,84 грн.
В силу викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток  в сумі 23  086,84 грн.
Доводами апеляційної скарги позивача зазначені обставини не спростовані. 
Оскільки судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, це є підставою для скасування судового рішення та часткового задоволення позову. 
          Керуючись ст. 12, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021року по адміністративній справі №  280/5531/21- скасувати та прийняти постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 з   середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.05.2020 року по день фактичного розрахунку 31.05.2021 у розмірі 23  086,84 грн.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021року по адміністративній справі №  280/5531/21- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати винесення і касаційному оскарженню не підлягає відповідно   п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.   

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай