ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 серпня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/13806/21
Головуючий у першій інстанції – Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/622/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
    
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 19 січня 2022 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складення повного тексту рішення - 19.01.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” про захист прав споживача, стягнення пені,
                            В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго”, в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню в сумі 1 367 грн. 10 коп. за період з 17.05.2021 року по 10.10.2021 року. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” надає їй послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року, укладеного між сторонами. Позивач є споживачем послуг, які надає Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго”, і на правовідносини між ними поширюється дія Закону України ”Про захист прав споживачів”. 17.05.2021 року Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” припинило надання послуги з централізованого постачання гарячої води, в тому числі, і до квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.07.2021 року визнано неправомірними дії Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” по припиненню надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язано Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” відновити надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач вказувала, що оскільки відповідач, як виконавець, не надав позивачу ОСОБА_1 передбачену договором послугу, він повинен сплатити пеню за кожний день прострочення у розмірі 1 367 грн. 10 коп. за 147 днів ненадання послуги з гарячого водопостачання, виходячи із розрахунку 9,30 грн. за день, а саме, 310,44 грн. (вартість спожитої гарячої води позивачем у квітні 2021 року) х 3% = 9,30 грн. 

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.01.2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” про захист прав споживача, стягнення пені - задоволено повністю. Судом стягнуто з Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 1 367 грн. 10 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_1 2 000 грн. витрат на правничу допомогу. Стягнуто з Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” просить скасувати рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із неповним встановленням судом обставин, які мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою судом доказів, порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у позовній заяві позивач базовою величиною нарахування пені визначила вартість централізованого постачання гарячої води за квітень 2019 року, а суд першої інстанції базовою величиною нарахування пені визначив вартість централізованого постачання гарячої води за квітень 2021 року. Доводи апеляційної скарги стверджують, що не підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 3%, передбачена Законом України ”Про захист прав споживачів”, оскільки у спірних правовідносинах неможливо визначити ні вартості послуг за спірний період, ні загальної вартості замовлення, а також у зв`язку з тим, що укладеним між сторонами договором не передбачено стягнення пені. Доводи апеляційної скарги вказують на безпідставність стягнення на користь позивача  2 000 грн. витрат на оплату правничої допомоги, оскільки понесення даних витрат належними доказами не підтверджено, їх розмір є необґрунтованим і неспівмірним  із ціною позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” у зв`язку із її необґрунтованістю, та стягнути на користь позивача із відповідача документально підтверджені понесені витрати на правничу допомогу, надану адвокатом на стадії апеляційного розгляду справи в сумі 2 000 грн. 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.01.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” про захист прав споживача, стягнення пені, без повідомлення учасників справи. 
Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).
Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності.
Позивач зареєстрована і проживає у спірній квартирі та є споживачем послуг, які надає їй Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року, укладеного між сторонами (а.с.10-13).
17.05.2021 року Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” припинило надання послуги з централізованого постачання гарячої води, в тому числі, і до квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.07.2021 року у справі №750/6997/21 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” про захист прав споживача, задоволено частково. Судом визнано неправомірними дії Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” по припиненню надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано Акціонерне товариство ”Облтеплокомуненерго” відновити надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили 16.09.2021 року (а.с.14-18).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що обов`язок виконавця послуг сплатити споживачу пеню в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання передбачено підпунктом 19 пункту 19 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року, укладеного між сторонами даного спору, та частинами 5, 6 статті 10 Закону України ”Про захист прав споживачів”. Вирішуючи питання про розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 17.05.2021 року по 10.10.2021 року (147 днів), суд першої інстанції виходив із вартості послуги з централізованого постачання відповідачем гарячої води за квітень 2021 року за 1 м3, що становить 103,48 грн., та кількості спожитої позивачем послуги, а саме, 3 м3 гарячої води, що підтверджується рахунком за надані послуги з централізованого опалення та гарячої води за квітень 2021 року (а.с.19), і за даних обставин, 3% за один день прострочення становить 09 грн. 30 коп.    Визначаючи розмір відшкодування витрат на професійну правову допомогу, понесені позивачем, суд першої інстанції врахував ціну позову, складність справи, а також те, що позивач вже зверталась до суду із аналогічним позовом. Також судом першої інстанції прийнято до уваги доводи представника відповідача щодо неспівмірності витрат позивача на правову допомогу. Виходячи із критерію розумності та співмірності, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частково витрати  ОСОБА_1   на  правничу  допомогу  у даній справі, а саме, в сумі 2 000 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.      

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи із приписів статей: 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Вказане узгоджується із правовою позицією Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути ”ефективним” як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
З врахуванням вищезазначених норм Закону, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, із врахуванням фактичних документально підтверджених обставин справи, а також приписів статей: 509, 526, 610, 611 ЦК України, статей: 5,6,7,8,12 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги”, статті 10 Закону  України ”Про захист прав споживачів”, статті 24 Закону України ’’Про теплопостачання’’, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення вимог заявленого позову. 

Приймаючи до уваги рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.07.2021 року у справі №750/6997/21, що набрало законної сили 16.09.2021 року (а.с.14-18), і яким встановлено, що відповідач 17.05.2021 року безпідставно припинив надання позивачу послуги з постачання гарячої води, яке не було відновлено у спірний період з 17.05.2021 року по 10.10.2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для захисту прав позивача, як споживача послуг з постачання гарячої води шляхом стягнення пені за неналежне виконання виконавцем послуг своїх обов`язків, відповідно до приписів ч.5, ч.6 статті 10 Закону України ”Про захист прав споживачів”. 

Відповідно до пункту 1 укладеного між сторонами спору Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року (а.с.10-13), виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
З врахуванням положень п.2, п.7, п.9; п.п.1 п.16; п.п.1,19 п.19, п.21, п.30 укладеного між сторонами даного спору Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог заявленого позову.  
   
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що вартість централізованого постачання Акціонерним товариством ’’Облтеплокомуненерго’’ гарячої води за квітень 2021 року становить 103 грн. 48 коп. за 1 м3. За квітень 2021 року позивач спожила 3 м3 гарячої води на суму 310 грн. 44 коп., що підтверджується рахунком за надані послуги з централізованого опалення та гарячої води за квітень 2021 року (а.с.19), і за даних обставин, 3% за 1 день прострочення складає 09 грн. 30 коп. 
Таким чином, суд першої інстанції визначив, що за хронологічний період з 17.05.2021 року до 10.10.2021 року (147 днів), розмір пені складає 1 367 грн. 10 коп.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що у позовній заяві позивач ОСОБА_1 базовою величиною нарахування пені визначила вартість централізованого постачання гарячої води за квітень 2019 року, а суд першої інстанції із незрозумілих причин базовою величиною нарахування пені визначив вартість централізованого постачання гарячої води за квітень 2021 року, не спростовують правильності висновку суду першої інстанції щодо розрахунку розміру пені. Оскільки у позовній заяві позивач ОСОБА_1 базовою величиною нарахування пені визначила саме розмір спожитої нею гарячої води за квітень 2021 року, а вартість централізованого постачання гарячої води, відповідно до пп.1 п.5 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року, укладеного між сторонами даного спору, становить 103,48 грн. за 1 куб.метр.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що пеня у розмірі 3%, яка передбачена Законом України ”Про захист прав споживачів”, не підлягає стягненню на користь позивача, оскільки у спірних правовідносинах неможливо визначити ні вартості послуг за спірний період, ні загальної вартості замовлення, а також у зв`язку з тим, що укладеним між сторонами договором не передбачено стягнення пені, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, виходячи із наступного.
Підпунктом 19 пункту 19 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року, укладеного між сторонами даного спору, передбачено обов`язок виконавця послуг сплачувати споживачу неустойку (штраф, пеню) у разі ненадання послуг або надання послуг неналежної якості у порядку та у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
Крім того, виконавець несе відповідальність, крім іншого, за порушення прав споживачів згідно із законодавством та за порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (п.п.3, п.п.4 п.21 укладеного між сторонами спору Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 року).

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату правничої допомоги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу в суді першої інстанції позивачу ОСОБА_1 надавав адвокат Прокоф`єв Б.І., на підставі договору №90/21 про надання правової допомоги від 12.10.2021 року (а.с.22). Пунктом 3.1. вказаного договору про надання правової допомоги визначено розмір гонорару адвоката за надані ним послуги в суді першої інстанції у сумі 3 000 грн.
Відповідно до квитанції №1107323 від 30.11.2021 року, адвокату Прокоф`єву Б.І. сплачено 3 000 грн. за надання правової допомоги за договором №90/21 про надання правової допомоги від 12.10.2021 року, в Деснянському районному суді м.Чернігова (а.с.23).
Посилання апелянта на ті обставини, що вказана квитанція оформлена неналежним чином, і тому не може розглядатися, як доказ понесених позивачем витрат на правничу допомогу у вказаній справі, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не можуть впливати на регламентоване Законом право позивача на відшкодування документально підтверджених понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні розміру відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції обґрунтовано врахував ціну позову, складність справи, а також ті обставини, що позивач вже зверталась до суду із аналогічним позовом. Також судом першої інстанції     обґрунтовано     прийнято    до    уваги    доводи    представника відповідача  щодо неспівмірності зазначених витрат позивача, і при цьому, виходячи із критерію розумності та співмірності, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн., в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу в даній справі. 

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи.  

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.01.2022 року - залишити без змін. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить стягнути на її користь з відповідача документально підтверджені понесені нею витрати на правничу допомогу, надану їй під час апеляційного перегляду даної справи адвокатом Прокоф`євим Б.І. у розмірі 2 000 грн.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно із статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У   пунктах   34,   36-47   Додаткової   постанови   Великої   Палати Верховного  Суду  від  19.02.2020  року  у  справі  №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, зазначено: ’’… Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності”.
Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалась адвокатом Прокоф`євим Б.І. на підставі та відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги № 90/21 від 12.10.2021 року (а.с.22) та додаткової угоди від 20.06.2022 року до договору про надання правової допомоги №90/21 від 12.10.2021 року (а.с.95), пунктом 3.5. якої визначено: ’’Клієнт проводить оплату адвокату за надані ним послуги в Чернігівському апеляційному суді в тому числі при підготовці процесуальних документів для даного суду при розгляді справи №750/13806/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ’’Облтеплокомуненерго’’ про захист прав споживача в розмірі 2 000, 00 грн.’’    
Згідно квитанції №1107340 від 20.06.2022 року, адвокату Прокоф`єву Б.І. було сплачено 2 000 грн. за надання послуги правничої допомоги за укладеним із ОСОБА_1 договором про надання правничої допомоги у справі №750/13806/21 в Чернігівському апеляційному суді (а.с.96).
При цьому, стороною позивача надано апеляційному суду відповідні докази направлення відзиву на апеляційну скаргу та копій вищевказаних документів АТ ’’Облтеплокомуненерго’’ (а.с.97). 
Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також щодо неспівмірності вказаних витрат, в порядку приписів ч.5,ч.6 статті 137 ЦПК України, від АТ ’’Облтеплокомуненерго’’ на адресу апеляційного суду не надходило.  
За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                
                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 січня 2022 року залишити без змін. 

Стягнути з Акціонерного товариства ”Облтеплокомуненерго” на користь ОСОБА_1 2 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 29.08.2022 року.

Головуючий:                                                   Судді: