Постанова
Іменем України
18 травня 2022 року
м. Київ
справа № 643/6125/16
провадження № 61-1384св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
заявник - Харківська міська рада Харківської області, 
заінтересована особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 рокуу складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бурлаки І. В., Яцини В. Б., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року Харківська міська рада Харківської області (далі - міська рада) звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.
Заява обґрунтована тим, що відповідно до листа Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі -КП «Жилкомсервіс») від 20 листопада 2014 року № 20929/2/07-05 квартира АДРЕСА_1 приватизована, однокімнатна, ізольована, загальною площею 32,39 кв. м, житловою площею 16,70 кв. м. Власники квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Згідно з довідкою про склад сім`ї та прописку, наданою КП «Жилкомсервіс» від 10 листопада 2014 року за № 1707, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 , який знятий з реєстрації у зв`язку із смертю. 
Згідно з довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, станом на 01 грудня 2014 року, заборгованість становить 3 873, 62 грн. 
Згідно з інформацією Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 03 вересня 2015 № 5006 ця квартира належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах на підставі договору міни квартири, посвідченого 10 квітня 1995 року Одинадцятою харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий  № 4-1731. 
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 квітня 2016 року відомості про власників вказаної квартири відсутні. 
Згідно з поквартирною карткою (форма Б) інші особи, в тому числі члени сім`ї, родичі, за життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживали. З моменту смерті власника квартири правовстановлюючі документи, в тому числі документи про прийняття спадщини, до КП «Жилкомсервіс» не надходили. 
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. 
Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року заяву задоволено. Визнано відумерлою спадщину - квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Передано відумерлу спадщину - квартиру АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Задовольнивши заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року скасовано. Заяву Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою залишено без задоволення.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суду першої інстанції не надано доказів відсутності або наявності спадкоємців за заповітом. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме не дослідив питання про наявність заповітів після ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2021 року Харківська міська рада Харківської області поштовим зв`язком направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, просила її скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах  Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження    № 61- 8511св19 та від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, провадження                                   № 61- 171св19.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року та витребувано матеріали справи. 
У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року квартира  АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах на підставі договору міни квартирами, посвідченого 10 квітня 1995 року Одинадцятою харківською державною нотаріальною конторою№ 4-1731. Згідно з матеріалами обліку станом на 31 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_3 на праві власності зареєстрована 1/2 частини квартири  АДРЕСА_1 на підставі договору міни квартирами, посвідченого 10 квітня 1995 року Одинадцятою харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 4-1731 (а. с.10).
Квартира  АДРЕСА_1 приватизована, на праві спільної сумісної власності в рівних частинах  належала  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що внесено запис від 14 травня 1999 року № 1318 Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що внесено запис від 27 березня 2012 року № 4276 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та видано свідоцтво про смерть  серії НОМЕР_2 .
У спірній квартирі з 10 квітня 1995 року були зареєстровані лише спадкодавці, які зняті з реєстрації у зв`язку зі смертю.
Відповідно до листа Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори  від 22  червня 2016 року  № 5404/01-16 після померлої ОСОБА_2 та після померлого ОСОБА_3  заяв про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, спадкові справи не заводилися, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Перевірка здійснена згідно з алфавітними книгами обліку та реєстрації спадкових справ з 1999 року і до сьогодні.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 293 ЦПК України).
Порядок розгляду справ окремого провадження визначено статтею 294 ЦПК України.
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи; справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 636/1324/16-ц, провадження № 14-225цс18. У постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження № 61- 8511св19 та від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, провадження № 61-8171св19.
Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, у спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.
У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України).
Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Системний аналіз зазначених норм матеріального і процесуального права дає підстави для висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщини чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядвання відповідної процедури.
Звернувшись до суду із заявою про визнання майна відумерлою спадщиною міська рада зазначила, що після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишилося нерухоме майно, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмови від неї спадкоємці не зверталися, що підтверджується відповіддю Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори.
На підтвердження порушених прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 додав до апеляційної скарги копії двох заповітів складених ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 , згідно з якими після їх смерті все належне їм майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все, на що вони будуть мати право за законом на день смерті, в тому числі і належну їм квартиру  АДРЕСА_2 вони заповіли своїй дочці - ОСОБА_7 , та онукам - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , в рівних частинах кожному, посвідчені 10 січня 1994 року нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори Парфенковою І. В. та зареєстровані в реєстрі № № 2-18, 2-19 (а. с. 53, 54).
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження № 61- 8511св19 та від 23 грудня 2019 року  у справі № 175/423/18, провадження № 61-8171св19.
У постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження            № 61- 8511св19, Верховний Суд, залишивши заяву Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою без розгляду, виходив із того, що при розгляді справи в порядку окремого провадження встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.
У постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, провадження                                 № 61-8171св19, Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про залишення заяви керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Новотаромської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання відумерлою спадщини без розгляду, оскільки вирішення питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано  встановив спір про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Верховний Суд у постанові звернув увагу, що заявник не позбавлений можливості захистити свій правомірний інтерес у спосіб, що не суперечитиме вимогам процесуального законодавства, а отже, обраний ним порядок захисту не відповідає визначеним процедурам судової діяльності з відправлення правосуддя.
Верховний Суд зауважує, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.
Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості.
Встановивши обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків: на момент складання заповіту ОСОБА_1 та ОСОБА_8 були неповнолітніми особами, тому відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину; факт неприйняття спадкоємцем ОСОБА_1 спадщини не встановлено;  він  від неї не відмовився. 
Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд зауважує, що заява міської ради про визнання спадщини відумерлою не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Ухваливши рішення про залишення заяви міської ради про визнання спадщини відумерлою без задоволення, суд апеляційної інстанції висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження № 61-18511св19 та від 23 грудня 2019 року № 175/423/18, провадження № 61-8171св19, не врахував.
Розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Литвиненко А. С., встановивши спір про право на спадкове майно, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував, проте заяву про визнання спадщини відумерлою за наявності спору про право вирішив по суті в окремому провадженні, а не залишив її без розгляду відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки вирішення питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, між міською радою і ОСОБА_1 існує спір про право щодо  квартири. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково                 із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування  судових рішеньіз залишенням заяви міської ради про визнання спадщини відумерлою без розгляду.
Керуючись статтями 255, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Харківської міської ради Харківської області задовольнити частково.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року  та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року скасувати.
Заяву Харківської міської ради Харківської області про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Харківської області залишити без розгляду. 
Роз`яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник
                                                                                                                        С. О. Погрібний
                                                                                                                        Г. І. Усик
                                                                                                                        В. В. Яремко