ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 липня 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/7105/21 
Номер провадження 22-ц/816/627/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М. 
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Акцент-Банк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2022 року в складі судді Косолап М.М., ухвалене в м. Суми, повний текст судового рішення складено 22.02.2022 року,  -

                                               в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду у вересні 2021 року із позовною заявою, АТ «Акцент-Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.05.2017 року у розмірі 24 214,70 грн., станом на 18.09.2021, яка складається з наступного: 18 323,28 грн. - заборгованість за кредитом; 5 891,42 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судові витрати - 2 270 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що 16.05.2017 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. Зазначив, що на підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Повідомив, що відповідно до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. Вказав, що ОСОБА_1   підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком кредитний договір. Банк на боргові зобов`язання за кредитом і овердрафтом нараховує відсотки у розмірі встановленому тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено пунктом 2.1.1.12.13, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначив, що АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі. Стверджував, що  ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору та в порушення умов договору зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 18.09.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 24 214,70 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.05.2017 року у розмірі 10 374,77 грн. станом на 18.09.2021. У задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.05.2017 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 948,51 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5 891,42 грн. - відмовлено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 972,58 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не використав правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2018 року у справі № 202/19403/13-ц, від 18.04.2018 року у справі № 705/6051/15-ц, від 14.02.2018 року у справі № 265/7652/15-ц, а також в постановах Верховного Суду України у справах № 203/7644/13-ц (провадження № 61-963св18), № 2604/29253/12-ц (провадження 61-2741св18). Вказано, що суд повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України. Стверджує, що суд невірно застосував правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.
Сторони до суду не прибули,  про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, у якій маються персональні дані ОСОБА_1 . Анкета-заява не містить умов щодо видачі кредитної карти (не зазначено номер кредитної карти) та умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (а.с. 38, 42, 48).
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» розміщеного на сайті в розділі «Умови та правила», ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна», які відповідачкою не підписані (а.с. 7-11, 12).
На підтвердження видачі ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_1 позивачем надано фото клієнта з продуктом/карткою від 16.05.2017 року (а.с. 75).
Відповідно до довідки АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_1 , за договором від 17.05.2017 року (внутрішньобанківський № SAMABWFC00001029160) відкрито рахунок № НОМЕР_2 та надані картки: № НОМЕР_1 , строк дії до березня місяця 2021 року; № НОМЕР_3 , строк дії до вересня 2020 року (а.с. 76).
Згідно довідки АТ «Акцент-Банк» за лімітами по кредитному договору 16.05.2017 року встановлено розмір кредитного ліміту 0,00 грн.; 22.11.2019 року збільшено розмір кредитного ліміту 20000 грн.; 05.04.2021 року зменшено розмір кредитного ліміту 18323,28 грн. (а.с. 77).
З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 16.05.2017 року по 09.12.2021 року встановлено рух коштів по кредитним карткам № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 (придбання товарів та послуг, переказ коштів на інші рахунки, погашення заборгованості за іншими договорами, списання відсотків за використання кредитного ліміту, погашення заборгованості за кредитним договором) (а.с. 78-80).
В період з 16.05.2017 року по 01.12.2021 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було зараховано 342 54,22 грн. та списано 64 644,92 грн. (у тому числі 33 348,65 грн. - на придбання товарів, послуг та переказ коштів на інші рахунки; 783,11 грн. - сума комісій з переказ коштів на інші рахунки; 11 280,34 грн. - погашення заборгованості за іншими договорами; 19 232,82 грн. - списано відсотків за використання кредитного ліміту).
На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.05.2017 року, згідно якого станом на 18.09.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 24 214,70 грн., з яких: 15 108,68 грн. - залишок заборгованості за тілом кредиту; 3 214,60 грн. - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 1 057,22 грн. - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість; 4 834,20 грн. - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість (а.с. 5-6).
В період з 16.05.2017 року по 15.09.2021 року відповідачкою проводилось погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 34 252,22 грн., що вбачається з дванадцятої колонки розрахунку заборгованості.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведення позивачем, що саме надані ним Умови та Правила надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами є складовою кредитного договору, і що саме ці Умови відповідачка мала на увазі, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а тому підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 5891,42 грн. відсутні. При цьому, стягуючи суму боргу з відповідачки на користь позивача, суд першої інстанції розрахував та врахував різницю між сумою внесених коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 і заборгованості за тілом кредиту та простроченому тілу кредиту, і дійшов висновку, що станом на 18.09.2021 року, заборгованість відповідача перед банком складає 10 374,77 грн.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку підписана позичальником 16.05.2017 року не містить умов щодо розміру кредиту, відсотків за користування кредитом, графіку погашення кредиту та будь-яких інших умов кредитування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем ВИТЯГ з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна» розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку.
Позивач не довів, що вказані документи, які не містять підпису позичальника, на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному банком розмірі та порядку нарахування.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви ВИТЯГ з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком ВИТЯГ з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з позичальника заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, оскільки їх розмір сторонами не узгоджений.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не використав правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2018 року у справі № 202/19403/13-ц, від 18.04.2018 року у справі № 705/6051/15-ц, від 14.02.2018 року у справі № 265/7652/15-ц, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки висновки місцевого суду узгоджуються, як із правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), так і з висновками щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд не врахував практику застосування норми права викладену в постановах Верховного Суду України у справах № 203/7644/13-ц (провадження № 61-963св18) спір про стягнення боргу за ел.енергію, № 2604/29253/12-ц (провадження 61-2741св18) спір про стягнення боргу за ЖКГ, колегія суддів зазначає таке. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Обов`язковість застосування практики Верховного Суду та Верховного Суду України поширюється виключно на висновки щодо застосування конкретних норм права в подібних правовідносинах.
В постанові від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц провадження № 14-285цс18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Правові висновки Верховного Суду, на який посилається апелянт, сформовані у справах за інших, відмінних від цієї справи, встановлених судом фактичних обставин, підстав позову та змісту позовних вимог, і тому не є застосованими у даній конкретній справі.
У п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Частиною 3 ст. 49 ЦПК України   визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що місцевий суд вирішуючи справу повинен був стягнути з відповідача відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, оскільки позивачем відповідні вимоги не заявлялись.
Інші аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, вірно визначив характер спірних правовідносин, надавши правильно правову оцінку фактичним обставинам справи.
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення.
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено  21  липня 2022 року. 
Головуючий -  	С. С. Ткачук	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   Т. А. Левченко