П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/437/22	

 	Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.                                Дата і місце ухвалення: 17.02.2022р., м. Одеса                                                                                                    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  -   Ступакової І.Г.
суддів             -    Бітова А.І.
-          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:
-          визнати протиправною бездіяльність 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;
-          зобов`язати 25 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Також, позивач просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення по адміністративній справі шляхом зобов`язання фінансового управління 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України подати у строк 30 (тридцять) днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом №353 о/с від 12 вересня 2017 року старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України та знято з усіх видів забезпечення. На день звільнення позивачу виплачена одноразова грошова допомога без врахування щомісячної додаткової винагороди, яка входила до складу отримуваного ним грошового забезпечення. На звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою з проханням донарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, 25 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України незаконно відмовив у проведенні такого перерахунку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2022р. позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Зобов`язано 25 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 25 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 17.02.2022р., з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. При цьому, апелянт посилається також на вимоги Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016р. №73.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в 25 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
Відповідно до витягу з наказу про виключення зі списків особового складу №353о/с від 12 вересня 2017 року старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із урахуванням підпункту «ї» які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону та підпункту «б» частини другої статті 26 Закону.
Наказом  №353о/с від 12 вересня 2017 року, серед іншого, було визначено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 26 повних календарних років військової служби.
Зазначена одноразова грошова допомога при звільненні була нарахована та виплачена без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка, відповідно до особистої картки грошового забезпечення ф. 10 №2039 з січня по грудень 2016 та з січня 2017 по грудень 2017 року, входила до складу отримуваного позивачем грошового забезпечення, і яку він отримував на момент звільнення з військової служби. 
Вважаючи протиправною бездіяльність 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплачена позивачу щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовим видом грошового забезпечення, а отже вона має враховуватись при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні. Суд зазначив, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Що ж до вимог ОСОБА_1 про зобов`язання 25 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то суд першої інстанції зазначив, що вчинення таких дій є засобом судового контролю за виконанням судового рішення, який застосовується судом за власною ініціативою та розсудом і не може бути предметом позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій», встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення: з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, право на одноразову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення позивач набув у відповідності до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» .
Як вбачається з матеріалів справи, календарна вислуга років позивача на час його звільнення зі служби становила 26 років 04 місяців 14 днів. При цьому, на підставі Постанови №889 ОСОБА_1 виплачувалася під час проходження служби щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення. Проте, вказана виплата не була врахована відповідачем під час нарахування та виплати одноразової допомоги при звільненні.
Таке не включення обґрунтується відповідачем нормами Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02 лютого 2016 року №73, виданої на виконання Постанови КМ України №889. 
Разом із цим, посилаючись на положення Інструкції, апелянт не враховує пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
За таких обставин, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця. За цих обставин, така винагорода не може вважатися одноразовою. А відтак, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17, від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі №826/3398/17, від 16 грудня 2019 року у справі №825/812/17, від 19 вересня 2019 року у справі №826/14564/17, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17, від 28 травня 2021 року у справі № 400/1955/20.
За наведеного правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №889.
Доводи апеляційної скарги 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України правильність висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.                                                           
Повний текст судового рішення виготовлений 31 травня 2022 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук