ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2565/22 Справа № 182/5898/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/5898/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – Червоногригорівське сільське споживче товариство,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року, яка ухвалена суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 вересня 2021 року -,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Червоногригорівського сільського споживчого товариства про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Червоногригорівського сільського споживчого товариства про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.
Повторно роз`яснено позивачці, що з даними вимогами слід звернутись до відповідного суду в порядку господарського судочинства.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулась до суду для захисту її майнових прав, як фізичної особи, а не як фізичної особи-підприємця, зокрема, на аукціоні щодо придбання приміщення магазину вона приймала участь та перемогла та фактично купила це приміщення, як фізична особа.
Вказує, що правовідносини, які склались між ОСОБА_1 та відповідачем носять виключно цивільно-правовий характер, оскільки вони виникли під час купівлі ОСОБА_1 , як фізичної особи, приміщення магазину у Червоногригорівського сільського споживчого товариства за готівкові гроші, які вона сплатила через банківську установу, а не з рахунку на рахунок, тому жодним чином не є правовідносинами, які виникли при укладенні правочину у господарській діяльності.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження по вказаній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що згідно матеріалів справі, спір виник між фізичною-особою підприємцем та юридичною особою з приводу договору купівлі-продажу будівлі магазину (ПП ОСОБА_1 та Червоногригорівським СПО). Крім того, суд першої інстанції зауважував та звертав увагу позивачки на ту обставину, що у цій справі ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2021 року вже було відмовлено позивачці у відкритті провадження та роз`яснено, що даний спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
У поданному  ОСОБА_1  у вересні 2021 року до суду в порядку цивільного судочинства позові доЧервоногригорівського сільського споживчого товариства позивачка просила визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі магазину, оформлений протоколом про проведення аукціону від 30 листопада 2000 року, укладений між ОСОБА_1 та Червоногригорівським сільським споживчим товариством дійсним та визнати право власності.
За змістом статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений законом або договором, чи іншим способом, що є ефективним та не суперечить закону.
Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), таким чином критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, й інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що характер спірних правовідносин є господарсько-правовим та відповідно зумовлює розгляд спору в порядку господарського судочинства, оскільки, згідно матеріалів справи вбачається, що позивачка здійснювала оплату за купівлю будівлі магазину, як ПП ОСОБА_1 ( а.с. 15-19). Крім того, з Акту прийому-передачі магазину № 3 с. Привільне та інформаційної довідки вбачається, що відповідно договору купівлі-продажу приміщення магазину № НОМЕР_1 , яке знаходиться в с. Привільне, що воно було передано Червоногригорівським сільпо ПП ОСОБА_1 , отже, на момент укладення договору купівлі продажу магазину позивачка діяла, як ПП ОСОБА_1 .
Таким чином, врахувавши зміст та характер позовних вимог, підстави заявленого позову, надавши правильну юридичну кваліфікацію правовідносинам сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відтак спір повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга – без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу  Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуючий:

Судді: