П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/6102/22	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Коваля М.П.,
                   суддів  - Кравця О.О.,
                                - Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі,- 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої державі, в якому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду у розмірі 61457,81 грн. по фінансово-економічній службі, яка встановлена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2016 року №2266.
Разом із адміністративним позовом до суду було надано, зокрема, платіжне доручення №902 від 26.03.2022 року на суму 2270,00 грн. та заяву про поновлення строку звернення до суду, яка була обґрунтована неналежним виконанням начальниками  юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 своїх функціональних обов`язків.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року позовна заява залишена без руху та запропоновано позивачу в установлений законом строк усунути недоліки поданого позову, а саме надати: доказів на підтвердження сплати судового збору у сумі 211,00 грн.; заяви про поновлення строку звернення до суду із наведеними обґрунтованими обставинами, відмінними від тих, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду, що надана позивачем та уточненої позовної заяви з наведенням обставин обґрунтування позовних вимог та наданням доказів на їх підтвердження.
На виконання вимог ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року позивачем 16 травня 2022 року надано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, обґрунтовану тими ж самими обставинами та клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року у задоволені заяви позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено. У задоволені клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої державі повернуто позивачу. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник Військової частини НОМЕР_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає її необґрунтованою, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу на розгляд до суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції при розгляді клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору не враховано майновий стан позивача. Апелянт вказує, що суд першої інстанції передчасно та протиправно відмовив Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, оскільки вказаний строк було пропущено внаслідок неналежного виконання попередніми начальниками юридичної служби військової частини НОМЕР_1 своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи, а також вказує на постійне залучення особового складу та представників юридичної служби військової частини НОМЕР_1 для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях. Окрім того, щодо не наведення обставин обґрунтування позовних вимог та надання доказів на їх підтвердження апелянт вказує, що на виконання розпоряджень органів вищого військового управління, частина певної документації військової частини НОМЕР_1 була знищена у встановленому порядку, а частина вивезена з метою її збереження, що унеможливлює надання до суду матеріалів службових розслідувань, інших довідок та документів на підтвердження шкоди, завданої відповідачем.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цим позовом, належних обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом ним не наведено. За висновками суду, обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у них коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення чи відстрочення сплати судового збору. Крім того, судом першої інстанції встановлено що позивачем не надано уточненої позовної заяви з наведенням обставин обґрунтування позовних вимог та наданням доказів на їх підтвердження.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відносно сплати позивачем судового збору.
У відповідності до ч.3 ст.161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно  до  ч.1  ст.  4  Закону  України  «Про  судовий  збір»  (далі  -  Закон  №  3674-VI),  судовий  збір  справляється  у  відповідному  розмірі  від  прожиткового  мінімуму  для  працездатних  осіб,  встановленого  законом  на  1  січня  календарного  року,  в  якому  відповідна  заява  або  скарга  подається  до  суду,  -  у  відсотковому  співвідношенні  до  ціни  позову  та  у  фіксованому  розмірі.
За  правилами  пп.  1  п.  3  ч.  2  ст.  4  Закону  №3674-VI,  у  редакції  станом  на  момент  подання  позову,  ставка  судового  збору  за  подання  до адміністративного  суду  позову  майнового  характеру,  який  подано  суб`єктом владних повноважень,  була встановлена на рівні 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, з огляду на подання позовної заяви у 2022 році та враховуючи, що ціна позову складає 61457,81 грн., позивач при зверненні до суду повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Натомість, позивачем до суду було надано платіжне доручення №902 від 26.03.2022 року на суму 2270,00 грн., тобто не було сплачено частину судового збору у розмірі 211,00 грн.
Обґрунтовуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, позивач посилався на відсутність відповідного фінансування на оплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону № 3674-VI суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
При цьому, вичерпний перелік умов, згідно вимог ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір», не містить таких підстав для відстрочення сплати судового збору, як відсутність можливості сплати судового збору суб`єктом владних повноважень у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування та бюджетних асигнувань. При цьому, жодних доказів повідомлених суду обставин відсутності фінансування до суду першої інстанції надано не було.
Згідно з позицією, сформованою, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року № 215/3831/16-а (2-а/215/128/16), звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).
Відповідно  до  рішення  Європейського  суду  з  прав  людини  від  19.06.2001  у  справі  «CASE  OF  KREUZ  v.  POLAND»,  заява  №  28249/95,  «право  на  суд»  не  є  абсолютним,  воно  може  обмежуватися  державою  різноманітними  засобами,  в  тому  числі  фінансовими.
За викладених обставин, враховуючи, що позивачем не було обґрунтовано підстави для відстрочення сплати судового збору згідно вимог ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір», судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні заявленого клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.
Так, згідно положень ч.2 ст.122 КАС   України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за   шкоду, завдану державі»,   особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Згідно з ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за   шкоду, завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
З аналізу вказаних норм слідує, що особа притягується до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Тобто, вказаною нормою, передбачено строк, протягом якої особа може бути притягнута до відповідальності, тоді як строки звернення до суду щодо відшкодування такої шкоди встановлені ч.2 ст.122 КАС України.
Судом встановлено, що факт встановлення позивачем завданої відповідачем шкоди в розмірі 61457,81 грн. встановлено 07.11.2016 року, про що позивачем зазначено у позові.
Тобто, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з даним позовом.
На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, зокрема: заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».
Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При цьому, обґрунтовуючи наявність поважних підстав для поновлення пропущеного тримісячного строку звернення до суду, позивач посилався на неналежне виконання начальником юридичної служби своїх функціональних обов`язків.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що неналежне виконання службових обов`язків відповідальним працівником, а також неналежний контроль за виконанням службових обов`язків підлеглими співробітниками з боку керівництва Військової части НОМЕР_1, не є об`єктивно непереборною обставиною чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а за своєю суттю є суб`єктивною обставиною, яка не може бути прийнята судом як підстава для поновлення строку звернення до суду.
Окрім того, посилаючись на постійне залучення особового складу та представників юридичної служби військової частини НОМЕР_1 для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, апелянт про вказані підстави поновлення строку звернення до суду у суді першої інстанції не заявляв, жодних доказів наведених обставин не надавав.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що адміністративний позов подано з пропуском встановленого процесуальним законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, наслідком чого є повернення адміністративного позову.
Щодо не наведення обставин обґрунтування позовних вимог та надання доказів на їх підтвердження, колегія суддів зазначає наступне.
Так, приписами ч.4, ч.5 ст.160 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно вимог ч.9 ст. 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивачем в позовній заяві не наведено обставин обґрунтування позовних вимог та не надано доказів на їх підтвердження, зокрема, але не тільки: прийняття ОСОБА_1 на військову службу, звільнення з військової служби, завдану шкоду у розмірі 61457,81 грн. по фінансово-економічній службі.
В подальшому, позивачем у встановлений судом строк не надано уточненої позовної заяви з наведенням обставин обґрунтування позовних вимог та наданням доказів на їх підтвердження, про причини неможливості надання доказів суду не повідомлено.
Посилання апелянта, що на виконання розпоряджень органів вищого військового управління, частина певної документації військової частини НОМЕР_1 була знищена у встановленому порядку, а частина вивезена з метою її збереження, що унеможливлює  надання до суду матеріалів службових розслідувань, інших довідок та документів на підтвердження шкоди, завданої відповідачем, колегія суддів оцінює критично, оскільки жодних доказів наведених обставин не було надано ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.
Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-  
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець

Суддя:                                                                                     Л.Є. Зуєва