УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/3142/21 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Категорія 76 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого          Павицької Т. М.,
 суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/3142/21 за позовом ОСОБА_1 до Норинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Овруцької міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 24 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:
1. поновити на роботі вчителем фізичного виховання Норинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів;
2. стягнути з Норинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Овруцької міської ради на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.08.2021 до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування позову зазначає, він працював у Норинському закладі загальної середньої освіти з 01 вересня 1970 року вчителем фізкультури. Вказує, що наказом від 20.08.2021 №50 його звільнено з посади за п.2 ст.36 КЗпП України із закінченням строкового трудового договору. Зазначає, що під час звільнення 20.08.2021 директор навчального закладу ОСОБА_2 не видала йому трудової книжки, а запропонувала дублікат трудової книжки, який був виготовлений без його заяви та без його згоди. Стверджує, що 20.08.2021 в день звільнення директор Норинського закладу загальної середньої освіти відмовилася видати йому копію наказу про звільнення, що є грубим порушення норм чинного законодавства. Зазначає, що копію наказу про звільнення отримав лише 27.08.2021. Стверджує, що в день звільнення він також не отримав роздруківки заробітної плати.
Зазначає, що 01.07.1970 він здав трудову книжку директору школи з відповідними записами. Стверджує, що на день звільнення 20.08.2021 директор Норинського закладу загальної середньої освіти замість оригіналу трудової книжки пропонувала «дублікат» трудової книжки, вказує, що він відмовився від отримання дублікату трудової книжки. Зазначає, що на даний час Пенсійний фонд України вимагає від нього саме оригінал трудової книжки. Стверджує, що він не може оформити документи як непрацюючий пенсіонер, зробити перерахунок пенсії як непрацюючому пенсіонеру, отримати довідку, що він не працюючий пенсіонер з Пенсійного фонду та отримати доплату двох мінімальних заробітних плат за ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вказує, що неправомірними рішеннями і діями директора Норинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів порушено його законні права, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації життя, завдано душевних страждань, що призвело до втрати сну та спокою. Враховуючи вищевикладене, вважає звільнення незаконним та просить поновити на роботі вчителем фізичного виховання Норинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів та стягнути на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.08.2021 до дня поновлення на роботі.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 24 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції відмовив у долучені до матеріалів справи доказів. Зазначає, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, не звернув уваги на те, що йому у день звільнення не було вручено трудової книжки, копії наказу про звільнення, роздруківки заробітної плати. Стверджує, що директор приховала не виплачені кошти передбачені п.7.1.7 колективного договору в сумі одного посадового окладу, а саме 12 922 грн., які йому гарантовані. Також, зазначає, що йому не виплачено допомогу у зв`язку з виходом на пенсію, а також одного посадового окладу у зв`язку з довготривалим лікуванням відповідно до п.7.1.8 колективного договору. Крім того, вказує, що в травні 2021 року з нього було відраховано 1992 грн. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 24 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 було призначено вчителем фізичного виховання в Норинську середню школу з 1 вересня 1970 року. Наведене підтверджується копією наказу №102 від 25 серпня 1970 року.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 27 березня 2006 року позивача призначено на посаду вчителя фізичної культури НВК «Норинська ЗОШ І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» шляхом переводу, 01.01.2018 ОСОБА_1 переведений на посаду вчителя фізичної культури Норинської ЗОШ І-ІІІ ступенів Овруцької міської ради Житомирської області. 01 липня 2018 року Норинська ЗОШ І-ІІІ ступенів Овруцької міської ради Житомирської області перейменована у Норинський заклад ЗСО І-ІІІ ступенів Овруцької міської ради Житомирської області.
30 червня 2020 року між Норинським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Овруцької міської ради Житомирської області в особі директора закладу освіти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір №195, відповідно до умов якого ОСОБА_1 продовжує трудові відносини на посаді вчителя фізичної культури закладу. Договір укладається на термін з 01 липня 2020 року і діє до 30 червня 2021 року включно.
Відповідно до наказу Норинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №39-А/г від 30.06.2020 продовжено трудові відносини з ОСОБА_1 , вчителем фізичної культури з 01.07.2020 по 30.06.2021. З наказом позивач був ознайомлений 30 червня 2020 року.
Наказом Норинського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №47-АГ від 09.06.2021 змінено умови строкового трудового договору ОСОБА_1 №195 від 30.06.2020, продовжено його до 23 серпня включно, до закінчення основної щорічної відпустки. Останій день відпустки 23 серпня 2021 року вважати днем звільнення ОСОБА_1 . В графі «з наказом ознайомлені» наявний підпис ОСОБА_1 .
Зі змісту повідомлення директора Норинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №153 від 16.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 23 серпня 2021 року останній день його відпустки є днем звільнення. У зв`язку з розпорядженням КМУ «Про перенесення робочих днів у 2021 році» 23 серпня 2021 року є вихідним днем та переноситься на 28 серпня 2021 року. Тому, запропоновано ОСОБА_1 прибути до Норинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів 20 серпня 2021 року для отримання необхідних документів при звільненні: трудової книжки та необхідності взяти із собою другий примірник строкового трудового договору. Повідомлення отримане ОСОБА_1 - 16.06.2021, що підтверджується його власним підписом про отримання.
19 серпня 2021 року позивач звернувся із заявою до директора Норинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, в якій зазначив, що дає згоду працювати за строковим трудовим договором з 23.08.2021 по 23.08.2022.
Листом Норинської ЗЗСО І-ІІІ ступенів №179 від 20.08.2021 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що новий строковий трудовий договір на 2021-2022 навчальні роки з ним укладатися не буде згідно п.3 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до наказу №50-К від 20.08.2021 ОСОБА_1 , 23.08.2021 звільнено з посади вчителя фізичного виховання Норинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, у зв`язку із закінченням строкового трудового договору від 30.06.2020 №195 на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.
Зі змісту актів №18, №19 та №20 від 25 серпня 2021 року складеного заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 , секретарем ОСОБА_4 , практичним психологом ОСОБА_5 слідує, що 20.08.2021 директором закладу Норинської ЗЗСО І-ІІІ ступенів було запрошено ОСОБА_1 до Норинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів для отримання необхідних документів при звільненні (дублікату трудової книжки та копії наказу про звільнення). Вбачається, що ОСОБА_1 прибув до закладу освіти о 09 год. 30 хв. Директор Норинської ЗЗСО І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 ознайомила ОСОБА_1 з наказом про звільнення та надала для підпису, але ОСОБА_1 відмовився підписувати наказ. Потім, ОСОБА_1 було видано дублікат трудової книжки, але він її не взяв, мотивуючи тим, що йому дублікат не потрібен, а необхідний оригінал. Крім того, вбачається, що ОСОБА_1 обіцяв прийти до школи 25 серпня 2021 року, щоб отримати копію наказу про звільнення та трудову книжку. 25 серпня 2021 року ОСОБА_1 до Норинського закладу освіти не з`явився, тому йому було відправлено лист з повідомленням, в якому було вкладено копію наказу про звільнення, оригінал строкового трудового договору №195 від 30.06.2020 та відповідь на заяву від 19.08.2021. 
Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін (частина третя статті 21 КЗпП України).
Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі №753/16193/16-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі №761/27037/17-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі №757/26016/17-ц зроблено висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП».
За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки його було звільнено у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що не суперечить нормам чинного законодавства.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що незгода позивача з його звільненням зводиться лише до того, що йому не видали оригінал трудової книжки. Будь-яких інших порушень з боку відповідача під час його звільнення, позивачем не доведено.
Окрім того, суд першої інстанції правильно вважав, що дії відповідача у оформленні дубліката трудової книжки є правомірними та відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач в день звільнення не провів з ним повного розрахунку, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платів в сумі 27136,13 грн на правильність судового рішення не впливають, оскільки у даній справі позивач не заявляв вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, надав їм правову оцінку, правильно застосував норми права, які підлягають застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст.376 ЦПК є підставами для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 24 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 19 квітня 2022 року.

Головуючий 

Судді