П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року
м. Київ
Справа № 9901/273/20
Провадження № 11-525заі21                                
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючої судді Рогач Л. І.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Анцупової Т. О., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.,
за участю:
секретаря судового засідання Сороки Л.П.,
представника позивачки - Антоніва Р. В.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1  до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про визнання протиправним і скасування рішення
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2021 року (судді Стеценко С. Г., Шарапа В. М., Стародуб О. П., Коваленко Н. В., Стрелець Т. Г.),
УСТАНОВИЛА:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 4 серпня 2020 року № 2356/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського Суду Сумської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (далі - рішення ВРП від 4 серпня 2020 року, спірне рішення ВРП).
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що рішення ВРП від 4 серпня 2020 року є протиправним, оскільки вказане рішення порушує право позивача на працю та на захист від незаконного звільнення; рішення має формальний характер, не містить посилань на мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, що є порушенням частини шостої статті 56 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII«Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII); оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань підстав для звільнення судді    ОСОБА_1 з посади відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України; під час прийняття рішення ВРП не взяла до уваги доводи позивачки щодо відсутності підстав для звільнення її з посади та відсутності в діях судді істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним із статусом судді.
Крім того, позивачка вказує на те, що в оскаржуваному рішенні ВРП не навела достатніх мотивів у частині відхилення аргументів судді, при цьому ВРП, погодившись із висновками її Першої Дисциплінарної палати, порушила принцип презумпції невинуватості щодо ОСОБА_1 . Документи, покладені в обґрунтування рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП, що стали підставою для звільнення, зокрема протоколи допиту та негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД), не є належними, допустимими та достовірними доказами, є сфальсифікованими і такими, що отримані з порушенням норм чинного законодавства. ОСОБА_1 наполягала на тому, що долучення Національним антикорупційним бюро України (далі - НАБУ) матеріалів НСРД до матеріалів дисциплінарного провадження суперечить положенням чинного Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), якими передбачено можливість їх застосування виключно в кримінальному провадженні щодо особи.
Позивачка стверджувала, що ВРП під час обрання виду дисциплінарного стягнення щодо неї та звільнення її з посади судді не врахувала позитивну характеристику судді, значний досвід її перебування на посаді, а також відсутність фактів притягнення її до дисциплінарної відповідальності за весь час роботи на посаді судді. Вважає, що застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади суперечить принципу пропорційності.
Отже, на думку позивачки, підстави для її звільнення з посади судді Господарського суду Сумської області об`єктивно відсутні, що свідчить про  протиправність рішення ВРП від 4 серпня 2020 року.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 29 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовив.
За висновком суду першої інстанції, спірне рішення ВРП ухвалено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.
Щодо обґрунтованості наведених у спірному рішенні мотивів звільнення позивачки з посади судді суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку як підстави звільнення за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України були перевірені судом та підтвердилися під час розгляду адміністративної справи № 11-238сап20, рішення в якій набрало законної сили. 
Суд першої інстанції зауважив, що оскаржуваним у цій справі рішенням ВРП реалізувала стягнення, накладене на позивачку рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 13 березня 2020 року, законність якого підтвердила Велика Палата Верховного Суду. У межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи стосовно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).
Суд також зазначив, що спірне рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суття таке рішення є кадровим.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.
На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не взяв до уваги доводи про те, що справа об`єктивно не могла бути розглянута судом першої інстанції до вирішення пов`язаної з нею кримінальної справи, оскільки докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, не є достатніми для вирішення спору. Спірне рішення ВРП не містить посилань на мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, що є порушенням частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII, та не містить обґрунтувань підстав для звільнення її з посади судді відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Скаржниця зазначає, що законність рішення ВРП повинна оцінюватися судом з підстав, визначених статтею 57 Закону № 1798-VII. ВРП не взяла до уваги її доводів щодо відсутності підстав для звільнення її з посади судді та відсутності в діях судді істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді.
ОСОБА_1 вважає, що ВРП, погодившись із висновками Першої Дисциплінарної палати, порушила принцип презумпції невинуватості щодо неї. 
Також ОСОБА_1 стверджує, що долучення НАБУ матеріалів НСРД до матеріалів дисциплінарного провадження суперечить положенням чинного КПК, якими передбачено можливість їх застосування виключно в кримінальному провадженні щодо особи. 
Скаржниця також стверджує, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення щодо неї ВРП не врахувала позитивну характеристику судді, значний досвід її перебування на посаді, а також відсутність фактів притягнення її до дисциплінарної відповідальності за весь час роботи на посаді судді. Вважає, що застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади суперечить принципу пропорційності.
ВРП у своєму відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з її доводами, вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив усі обставини справи та дослідив докази, у результаті чого прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Зазначає також, що факт вчинення суддею  ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішень ВРП та її дисциплінарного органу про застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 8 квітня 2021 року у справі № 11-238сап20 та не потребує доказування.
На переконання ВРП, її рішення про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань.
Відповідач наголошує, що спірне рішення ВРП ухвалене повноважним складом Ради та підписане всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні, воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Антонів Р. В. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, аналогічні наведеним у зазначеному процесуальному документі доводам. 
У ході судового розгляду встановлено такі фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 . Указом Президента України від 10 листопада 2009 року № 920/2009 призначена на посаду судді Господарського суду Сумської області строком на п`ять років; Указом Президента України від 28 вересня 2017 року № 296/2017 призначена на посаду судді Господарського суду Сумської області; рішенням ВРП від 30 травня 2019 року № 1438/0/15-19 відряджена для здійснення правосуддя до Господарського суду Харківської області строком на 1 рік з 14 червня 2019 року.
18 липня 2019 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга НАБУ на дії судді    ОСОБА_1 під час розгляду справи № 920/518/19.
Ухвалою від 22 листопада 2019 року № 3104/1дп/15-19 Перша Дисциплінарна палата ВРП відкрила дисциплінарну справу стосовно цієї судді з підстав, передбачених підпунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
Під час розгляду дисциплінарної справи Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про наявність у діях судді  ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
Дисциплінарний орган ВРП врахував позитивну характеристику судді, відсутність іншого дисциплінарного стягнення, однак, з огляду на умисний характер грубих порушень, допущених суддею Господарського суду Сумської області  ОСОБА_1 , які свідчать про необ`єктивне та несправедливе здійснення правосуддя, вважав, що застосування дисциплінарного стягнення у виді подання ВРП про звільнення з посади судді є пропорційним вчиненому. При цьому Перша Дисциплінарна палата ВРП акцентувала увагу на тому, що вона в межах дисциплінарної справи не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення судді ОСОБА_1 .
Рішенням від 13 березня 2020 року № 747/1дп/15-20 Перша Дисциплінарна палата ВРП притягнула суддю Господарського суду Сумської області  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до неї дисциплінарне стягнення у виді подання ВРП про звільнення її з посади.
ОСОБА_1 оскаржила це рішення до ВРП.
ВРП рішенням від 16 липня 2020 року № 2168/0/15-20 залишила рішення її дисциплінарного органу без змін.
Так, ВРП визнала обґрунтованим висновок її дисциплінарного органу про те, що спілкування судді    ОСОБА_1 з довіреною особою позивача у справі № 920/518/19 поза межами судового засідання, обговорення питань щодо ухвалення рішення на користь позивача з подальшим його ухваленням за вказаних обставин, безумовно, суперечить завданням судочинства, визначеним статтею 129 Конституції України, статтею 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), свідчить про упередженість судді та умисність її дій, оскільки вона не могла не усвідомлювати неправомірності своїх дій, які порушують засади справедливого, неупередженого розгляду господарської справи. Зазначені дії судді ОСОБА_1 , на думку ВРП, ставлять під сумнів її здатність здійснювати правосуддя безсторонньо, порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя.
За висновком ВРП, на підставі встановлених під час розгляду дисциплінарної справи фактів її Перша Дисциплінарна палата правильно вказала на наявність у діях судді    ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, відповідальність за вчинення якого передбачена пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII(допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду). При цьому зазначені дії судді    ОСОБА_1 правильно кваліфіковані Першою Дисциплінарною палатою ВРП як істотний дисциплінарний проступок.
На переконання ВРП, застосований її Першою Дисциплінарною палатою вид стягнення відповідає принципу пропорційності, закладеному в частині другій статті 109 Закону № 1402-VIIIта частині п`ятій статті 50 Закону № 1798-VIII.
Не погоджуючись із рішенням ВРП від 16 липня 2020 року № 2168/0/15-20 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 13 березня 2020 року № 747/1дп/15-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_1 »., ОСОБА_1 подала до Великої Палати Верховного Суду скаргу на це рішення.
8 квітня 2021 року за наслідками розгляду справи № 11-238сап20 Велика Палата Верховного Суду винесла постанову, якою залишила без задоволення скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 16 липня 2020 року № 2168/0/15-20, яким залишено без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 13 березня 2020 року № 747/1дп/15-20 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_1 ». Рішення ВРП від 16 липня 2020 року № 2168/0/15-20 залишено без змін.
17 липня 2020 року до ВРП надійшло подання Першої Дисциплінарної палати ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Сумської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 13 березня 2020 року 
№ 747/1дп/15-20.
За результатами розгляду подання ВРП рішенням від 4 серпня 2020 року звільнила ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Сумської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Не погодившись із рішенням ВРП від 4 серпня2020 року, позивачка звернулася до суду.
Надаючи оцінку викладеним у скарзі та відзиві на неї доводам учасників справи щодо наявності підстав для скасування спірного рішення ВРП та оскаржуваного позивачкою рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України передбачено, що підставою звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон 1402-VIII.
Статтею 108 Закону № 1402-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом  № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до статті 109 Закону № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді, зокрема, подання про звільнення судді з посади.
Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнано, зокрема, факт, що суддя допустив поведінку, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.
Згідно з положенням статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
Статтею 115 Закону № 1402-VIII передбачено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон № 1798-VIII.
Відповідно до статті 1 цього Закону ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
Відповідно до частин першої та третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
За частиною третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді відповідно до пунктів 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону 
№ 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 4 серпня 2020 року № 2356/0/15-20 та копія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що на засіданні ВРП були присутні 11 її членів, тобто більшість від складу, які проголосували «за» звільнення позивачки з посади судді, «проти» -0. Це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 11 членами, які брали участь у його ухваленні.
Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування спірного рішення ВРП.
Оцінюючи рішення ВРП від 4 серпня 2020 року на його відповідність пункту 3 частини другоїстатті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивачки, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
Так, підставою для звільнення  ОСОБА_2 з посади судді слугувало рішення ВРП від 16 липня 2020 року № 2168/0/15-20, яким залишено без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати від 13 березня 2020 року № 747/1дп/15-20про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Господарського суду Сумської області та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
Зазначені рішення ВРП та її дисциплінарного органу були предметом судової перевіркив порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), за наслідками якої Велика Палата Верховного Суду постановою від 8 квітня 2021 року (справа
№ 11-238сап20) скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення ВРП від 16 липня 2020 року - без змін.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, щорішення ВРП від 16 липня2020 року містить обґрунтовані мотиви, з яких цей орган дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення судді  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення, його ухвалено на підставі закону та з урахуванням принципу пропорційності. Передбачених статтю 52 Закону № 1798-VIII обов`язкових підстав для скасування рішення ВРП від 16 липня 2020 року немає. ВРП діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила про те, що ВРП і її дисциплінарний орган на підставі наявних у дисциплінарній справі матеріалів та установлених обставин повною мірою обґрунтували свої висновки про те, що дії судді ОСОБА_1 , які полягали в позапроцесуальних відносинах з довіреною особою позивача у справі № 920/518/19, обговорення питань ухвалення рішення на користь позивача з подальшим його ухваленням містять склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
Такі дії безумовно суперечать завданням судочинства, визначеним статтею 129 Конституції України, статтею 2 ГПК, свідчать про упередженість судді та умисність її дій, оскільки вона не могла не усвідомлювати їх неправомірності та спрямування на порушення засад справедливого, неупередженого розгляду справи. Зазначені дії судді ОСОБА_1 ставлять під сумнів її здатність здійснювати судочинство безсторонньо, порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя.
Велика Палата Верховного Суду також розглядала доводи ОСОБА_1 щодо незаконного застосування в дисциплінарному провадженні матеріалів НСРД та оцінила їх критично, зазначивши, що, як убачається з матеріалів дисциплінарної справи, Перша Дисциплінарна палата ВРП в межах наданих їй законом повноважень не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, а лише перевірила викладені у скарзі НАБУ обставини на предмет дотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, забезпечення нею прав людини і основоположних свобод під час розгляду вказаної справи.
Встановлені Першою Дисциплінарною палатою ВРП під час дисциплінарного провадження факти і з`ясовані обставини мають значення виключно для прийняття дисциплінарним органом рішень у межах його компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. У дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження.
Під час розгляду дисциплінарної справи дисциплінарний орган самостійно надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявним у матеріалах дисциплінарної справи доказам, встановлює в діях судді ознаки дисциплінарного проступку й ухвалює рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Велика Палата Верховного Суду, надавши оцінку всім основним доводам та мотивам, якими ОСОБА_1 обґрунтувала вимоги своєї скарги на рішення ВРП від 16 липня 2020 року, дійшла висновку про те, що вони не спростовують обґрунтованості висновків ВРП щодо наявності правових підстав для притягнення цієї судді до дисциплінарної відповідальності та пропорційності застосованого до неї дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення з посади.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС факт учинення  ОСОБА_1  істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді, та, як наслідок, правомірність рішень ВРП і Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Господарського суду Сумської області ОСОБА_1 і застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади не потребують доказування.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу). 
Оскаржуване позивачкою рішення ВРП про звільнення її з посади судді, як це підтверджується матеріалами справи, ґрунтується на об`єктивних і належно встановлених, доведених у законний спосіб обставинах, які дійсно мали місце. Це рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, тобто є належним чином і достатньо мотивованим, прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому підстави для його скасування відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIIІ немає.
Рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суттю таке рішення є кадровим.
Таким чином, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування спірного рішення ВРП, оскільки, приймаючи його, цей орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Викладені в апеляційній скарзі доводи вказаного вище висновку не спростовують і не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи Великою Палатою  Верховного Суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Згідно із частиною шостою статті 139 КАС, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 310, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                      29 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя | | Л. І. Рогач
Суддя-доповідач | | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | | Т. О. Анцупова | | Л. М. Лобойко |
| | І. В. Григор`єва | | К. М. Пільков |
| | М. І. Гриців | | О. М. Ситнік |
| | І. В. Желєзний | | В. М. Сімоненко |
| | О. С. Золотніков | | І. В. Ткач |
| | Л. Й. Катеринчук | | О. С. Ткачук |
| | Г. Р. Крет | | С. П. Штелик |