ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/16589/21	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
 за участю секретаря судового засідання Скляр Л.Я.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року (суддя – Олійник В.М.) по справі №160/16589/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
                                                     
                                               в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за період з 23.04.2013 року по 31.10.2019 рік №0109415540 на суму 47 917,75 грн.; 
визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.06.2021 року №Ф-124764-55 на суму 47 917,55 грн. 
Підставами позову визначено неправомірність нарахування контролюючим органом ЄСВ за період 2013-2015 роки і, як наслідок, неправомірність застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату ЄСВ.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
За наслідками розгляду справи судом зроблено такі висновки.
Так, суд дійшов висновку про те, що у періоді 2013-2015 роки позивач, як фізична особа-підприємець, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, був платником ЄСВ і відповідно був зобов`язаний сплачувати ЄСВ у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску.
Оскільки позивачем вказаний обов`язок виконано не було, то контролюючим органом правомірно нараховані суми ЄСВ за вказаний період.
Наслідком несвоєчасної сплата позивачем ЄСВ є застосування штрафних санкцій та нарахування пені.
З цих підстав суд вказав на правомірність рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на загальну суму 47 917,75 грн., а також на правомірність та обґрунтованість вимоги про сплату боргу на вказану суму.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та 
прийняти нову постанову про задоволення позову. Позиція позивача фактично полягає у тому, що хоча у періоді 2013-2015 року він був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності – фізична особа-підприємець, але не мав обов`язку сплачувати ЄСВ. Такий обов`язок, за позицією позивача, виник лише з 01.01.2017, у зв`язку із внесеними змінами до Закону України №2464, а до вказаного часу підприємці сплачували ЄСВ виходячи із розміру отриманого доходу (прибутку), а за відсутності такого самостійно визначали суми ЄСВ шляхом подання відповідних декларацій. Позивач вказує на те, що оскільки ним самостійно (добровільно) ЄСВ не визначався та відповідні звіти до контролюючого органу не подавалися, то відповідачем безпідставно були нараховані суми ЄСВ на які застосовано спірні штрафні санкції і нарахована пеня. Крім цього, позивач вказує на те, що у відповідності до ч.15 ст.106 Закону №1058 не можуть бути нараховані штрафні санкції та пеня, які обрали особливий спосіб оподаткування.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ (м. Кам`янське) з 15.07.2010 по 02.02.2017 та відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464 був зареєстрований платником єдиного внеску. 
Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців по ФОП ОСОБА_1 внесено 02.02.2017 року. 
В ІКП ОСОБА_1 по коду платежу 74040000, як фізичній особі-підприємцю, за період з 22.04.2013 по 19.10.2015 р. відбулись автоматичні нарахування єдиного внеску, а саме: 
заборгованість з єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 станом на 30.09.2013 року у сумі 11310,78 грн. передана Пенсійним фондом до податкової служби; 
- III квартал 2013 року -1194,03 грн., строк сплати до 21.10.2013 року; 
- IV квартал 2013року - 1218,67 грн., строк сплати до 20.10.2013 року; 
- І квартал 2014 року - 1267,95 грн., строк сплати до 22.04.2014 року; 
- II квартал 2014року - 1267,95 грн., строк сплати до 21.07.2014 року; 
- III квартал 2014року - 1267,95 грн., строк сплати до 20.10.2014 року; 
- IV квартал 2014року - 1267,95 грн., строк сплати до 20.01.2015 року; 
- І квартал 2015 року - 1267,95 грн., строк стати до 20.04.2015 року; 
- II квартал 2015року - 1267,95 грн., строк сплати до 20.07.2015 року; 
- III квартал 2015року - 1323,47грн., строк сплати до 19.10.2015 року. 
Загальна сума заборгованості станом на 23.07.2019 року складала 22654,65 грн. 
Фактично заборгованість сплачено 24.09.2019 - 3680,65 грн., 24.07.2019 - 8857,25 грн., 31.10.2019 - 10116,75 гривень, тобто, суму заборгованості сплачено у повному обсязі. 
У зв`язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску контролюючим органом 23.12.2019 винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за період з 23.04.2013 по 31.10.2019 №0109415540 на суму 47917,75 грн. (штраф у розмірі 2744,20 грн. та пеня - 45173,55 грн.).
Застосування штрафу:
за період з 23.04.2013 по 31.10.2019 на суму боргу 17187,40 грн. нараховано штраф у розмірі 10 відсотків у сумі 1718,74 грн., а саме: 
- з 23.04.2013 по 24.07.2019 на суму 1194,00 грн. штраф 119,40 грн.; 
- з 12.06.2013 по 24.07.2019 на суму 8582,70 грн. штраф 858,27 грн.; 
- з 23.07.2013 по 24.07.2019 на суму 1194,00 грн. штраф 119,40 грн.; 
- з22.10.2013 по 24.07.2019 на суму 1194,00 грн. штраф 119,40 грн.; 
- з 21.01.2014 по 24.07.2019 на суму 33.10 грн. штраф 3,31 грн.; 
- з 21.01.2014 по 31.10.2019 на суму 1185,60 грн. штраф 118,56 грн.; 
- з 23.04.2014 по 31.10.2019 на суму 1268,00 грн. штраф 126,80 грн.; 
- з 22.07.2014 по 31.10.2019 на суму 1268,00 грн. штраф 126,80 грн.; 
- з 21.10.2014 по 31.10.2019 на суму 1268,00 грн. штраф 126,80 грн. 
за період з 21.01.2015 по 31.10.2019 на суму боргу 5127,30 грн. нараховано штраф у розмірі 20 відсотків у сумі 1025,46 грн., а саме: 
- з 21.01.2015 по 31.10.2019 на суму 1267,95 грн. штраф 253,59 грн.; 
- з 21.04.2015 по 31.10.2019 на суму 1267,95 грн. штраф 253,59 грн.; 
- з 21.07.2015 по 31.10.2019 на суму 1267,95 грн. штраф 253,59 грн.; 
- з 20.10.2015 по 31.10.2019 на суму 1323,47 грн. штраф 264,69 грн.
Нарахування пені:
за період з 23.04.2013 по 31.10.2019 на суму боргу 22314,70 грн. нараховано пені з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожний день простроченого платежу, а саме: 
- з 23.04.2013 по 24.07.2019 (кількість днів - 2284) пеня у сумі 2727,16 грн.; 
- з 12.06.2013 по 24.07.2019 (кількість днів -2234) пеня у сумі 19173,80 грн.; 
- з 23.07.2013 по 24.07.2019 (кількість днів - 2193) пеня у сумі 2618,51 грн.; 
- з 22.10.2013 по 24.07.2019 (кількість днів - 2102) пеня у сумі 2509,85 грн.; 
- з 21.01.2014 по 24.07.2019 (кількість днів - 2011) пеня у сумі 66,54 грн.; 
- з 21.01.2014 по 31.10.2019 (кількість днів - 2110) пеня у сумі 2501,57 грн.; 
- з 23.04.2014 по 31.10.2019 (кількість днів - 2018) пеня у сумі 2558,72 грн.; 
- з 22.07.2014 по 31.10.2019 (кількість днів - 1928) пеня у сумі 2444,61 грн.; 
- з 21.10.2014 по 31.10.2019 (кількість днів - 1837) пеня у сумі 2329,22 грн.; 
- з 21.01.2015 по 31.10.2019 (кількість днів - 1745) пеня у сумі 2212,57 грн.; 
- з 21.04.2015 по 31.10.2019 (кількість днів - 1655) пеня у сумі 2098,46 грн.; 
- з 21.07.2015 по 31.10.2019 (кількість днів - 1564) пеня у сумі 1983,07 грн.; 
- з 20.10.2015 по 31.10.2019 (кількість днів - 1473) пеня у сумі 1949,47 грн. 
У зв`язку з несплатою заборгованості (штрафні санкції та пеня згідно рішення від 23.12.2019 №0109415540) Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформована вимога від 22.06.2021 №Ф-124764-55 на суму 47917,55 грн., яку направлено на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення та отримана ним особисто 13.07.2021 відповідно до корінця повідомлення про вручення.
Правомірність та обґрунтованість застосування штрафних санкцій та нарахування пені, що складають суму заборгованості, є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до статті 6 Закону №2464-VІ обов`язком платника єдиного внеску, зокрема, є своєчасне та в повному обсязі нарахування, обчислення та сплата єдиного внеску.
Згідно із ч.8 ст.9 Закону №2464-VІ ( в редакції до 2017 року) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Отже, особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, зобов`язана сплачувати єдиний внесок до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Частиною 10 статті 25 Закону №2464-VІ передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VІ визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску органом доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Отже, порушення строків сплати єдиного внеску є підставою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені.
Оскільки застосовані штрафні санкції та нарахована пеня стосується несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску, який нарахований контролюючим органом за період 2013-2015 роки, то визначальним у цій справі є встановлення того, чи був зобов`язаний позивач, протягом вказаного періоду, сплачувати єдиний внесок.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач, як фізична особа-підприємець, перебував на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 по 30.09.2015, а з 01.10.2015 по 02.02.2017 – на загальній системі оподаткування.
Штрафні санкції та пеня застосовані (нарахована) за несвоєчасну сплату єдиного податку, який нарахований контролюючим органом за період 2013 – ІІІ квартал 2015 року. Тобто, єдиний внесок нарахований контролюючим органом за період перебування позивачем на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464 (в редакції до 01.01.2017) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, з огляду на положення вказаної норми права не можливо стверджувати про те, що у платників, які обрали спрощену систему оподаткування, у період до 01.01.2017 не існувало обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок, як про це зазначав позивач. Навпаки, положення вказаної норми права дають підстави для висновку про наявність такого обов`язку, при цьому, нарахована сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Можливість добровільної сплати єдиного внеску Законом №2464 (в редакції до 01.01.2017) була передбачена для платників – фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування.
Так, відповідно до абз.2 п.2 ст.7 Закону №2464 (в редакції до 01.01.2017) було передбачено те, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Тобто, вказана норма права дійсно передбачала не обов`язок, а право платника самостійно визначити базу нарахування.
В той же час, оскільки у вказаному періоді позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, то положення абз.2 п.2 ст.7 Закону №2464 до нього застосовані бути не можуть.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у періоді 2013 – ІІІ квартал 2015 року позивач був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.
Оскільки позивачем такий обов`язок виконано не було, то контролюючим органом був самостійно нарахований єдиний внесок, у визначеному законом розмірі, а несвоєчасна сплата нарахованого єдиного внеску стала законною підставою для застосування спірних штрафних санкцій та нарахування пені.
Щодо аргументів позивача про неможливість застосування штрафних санкцій та нарахування пені, з посиланням на положення ч.15 ст.106 Закону №1058, слід зазначити те, що вказаний Закон не має відношення до адміністрування єдиного внеску, а положення вказаної норми права стосуються санкцій за несвоєчасну сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування фізичними.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року по справі №160/16589/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 12.05.2022
Повне судове рішення складено 13.05.2022
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк