ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року	Львів	Справа № 380/10497/20 пров. № А/857/22084/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Ільченко А.З.

за участю представників сторін: 
від позивача  Марчук Н.А.
від відповідача Болотін М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року (головуючий суддя Крутько О.В., м.Львів, проголошено 13:28:46) у справі № 380/10497/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
                                           
В С Т А Н О В И В:

18.11.2020 позивач звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000301-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 193303,79 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 №0000303-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 25773,49 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000304-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 15518,34 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000298-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 11250,15 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000299-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 5725,49 грн.
Позов обґрунтовує тим, що 12.07.2018 Львівською міською радою прийнято ухвалу № 3703 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік». Додатком № 1 до зазначеної ухвали Львівської міської ради на 2019 рік на території м. Львова встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в залежності від класифікації будівель за їх функціональним призначенням, зони розміщення такого об`єкта та власника (фізична/юридична особа). У примітці до вказаного додатку зазначено, що класифікація будівель та споруд, код найменування зазначаються відповідно до державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 № 507. При цьому, віднесення нерухомого майна до того чи іншого класу впливає на визначення ставки податку та, відповідно, розміру податкового зобов`язання платника податку. Ні ухвала Львівської міської ради № 3703 від 12.07.2018 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019», ні Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не встановлюють єдиної загальної ставки податків для об`єктів нерухомого майна та не встановлюють ставки податків на нерухоме майно, яке за функціональним призначенням не належить до жодної з категорій, або яке неможливо віднести до однієї з категорій. Вказує, що Головним управлінням ДПС у Львівській області при винесенні податкових повідомлень-рішень № 0000301-3301-1323, № 0000303-3301-1323, № 0000304-3301-1323 від 14.05.2020, якими нараховано податок на об`єкти нерухомого майна, розташовані на АДРЕСА_1 , не встановлено до якого класу будівель відноситься належне позивачу нерухоме майно. У зв`язку з цим невірно визначено ставку податку та, відповідно, і розмір податкового зобов`язання. Стверджує, що контролюючим органом невірно визначено розмір податкового зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні № 0000298-3301-1323 від 14.05.2020, об`єктом оподаткування за яким є нерухоме майно загальною площею 862,7 кв.м. (з 03.10.2019) за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183368111 від 03.10.2019 об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 862,7 кв.м. з 03.10.2019 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 . Розмір частки ОСОБА_1 - Ѕ. При цьому позивач покликається на пп. а) пп.266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, який передбачає, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку. Зазначає, що згідно додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 12.07.2018 № 3703 «Перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 підпункту 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» для об`єктів нерухомості, які перебувають у стані реконструкції, модернізації та капітального ремонту, що підтверджується відповідною дозвільною документацією встановлюється пільга у розмірі 100 відсотків та покликається на Висновок за № 03/20 від 18.09.2020 судового експерта І.І. Курильова за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за листом ОСОБА_1 та згідно договору № 03/20 від 17.03.2020, укладеного між судовим експертом ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення кафе-бару, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 292,7 кв.м не придатний до експлуатації та Висновок за № 03А/20 від 27.11.2020 судового експерта І. Курильова за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за листом ОСОБА_1 та згідно договору № 03А/20 від 13.03.2020, укладеного між судовим експертом ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого не придатними до експлуатації являються будівлі прохідної літ. «А-1» загальною площею 20,9 кв.м. приміщення другого поверху, що розташоване над приміщенням під літ « 22-23» та приміщення під літ. « 24», площею 8,3 кв.м., будівлі холодильника літ. «В-1», приміщення підвального поверху під літ. «ХХІІІ-ХХХІ» площею 52.2 кв.м та приміщення під літ. « 19-25» площею 51.1 м.2 головного корпусу літ. « 3-2», градильні басейни літ. «Л-1, М-1», будівля конденсаторної літ «К-1», що входить до майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 3705,8 кв.м. Позивач зазначає, що оскільки об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , на які нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, потребують капітального ремонту, не використовуються за призначенням та від таких об`єктів нерухомого майна не отримується дохід, нарахування фіскальними органами ОСОБА_1 такого податку є неправомірним, незаконним та таким, що суперечить нормам законодавства.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 05 березня 2021 року №5-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_3 ».
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно гр. ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 292,7 кв.м. (1/2 ч) на АДРЕСА_2 , дата державної реєстрації – 21.09.2017, дата припинення (реєстрації змін до права власності) – 03.10.2019; нежитлове приміщення загальною площею 862,7 кв.м. на АДРЕСА_2 , дата державної реєстрації – 03.10.2019; нежитлові приміщення площею 297,5 кв.м. на АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації – 18.04.2013; нежитлове приміщення №№ 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 кв.м. на АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації -29.03.2013; будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м. на АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації – 29.03.2013. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 12.07.2018 № 3703 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік» ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у 2019 році у межах першої зони становить – 1,25 відс, у межах другої зони – 1,0 відс, а у межах третьої зони – 0,75 відс. заробітної плати, встановленої законодавством України на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування. Нежитлові приміщення, які розташовані на АДРЕСА_1 знаходяться у межах першої зони, тому ставка податку 1,25 відс. (4173 грн.х1,25%) – 52,16 грн. Розрахунок за 2019 рік: за 297,5 кв.м нараховано 15518,34 грн.; за 494,1 кв.м. нараховано 25773,49 грн.; за 3705,8 кв.м. нараховано 193303,79 грн. Нежитлове приміщення, яке розташоване на АДРЕСА_2 знаходиться у межах першої зони, тому ставка податку 1,25 відс. (4173 грн. х 1,25%) 52,16 грн. Розрахунок за 2019 рік: за 292,7 кв.м. (1/2 ч) нараховано 5725,49 грн. (146,35 кв.м.х52,16 грн.:12 місяців х 9 місяців); за 862,7 кв.м. нараховано 11250,15 грн. (862,7 кв.м. х 52,16 грн.: 12 місяців х 3 місяці). Враховуючи зазначене, гр. ОСОБА_1 сформовані оскаржувані податкові повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік - від 14.05.2020 № 0000301-3301-1323 на суму 193303,79 грн. (за будівлі та споруди майнового комплексу площею 3705,8 кв.м); від 14.05.2020 № 0000303-3301-1323 на суму 25773,49 грн. (за нежитлове приміщення площею – 494,1 кв.м.); від 14.05.2020 № 0000304-3301-1323 на суму сумі 15518,34 грн. (за нежитлове приміщення площею 297,5 кв.м.); від 14.05.2020 № 0000298-3301-1323 на суму 11250,15 грн. (за приміщення кафе-бару площею 862,7 кв.м.); від 14.05.2020 № 0000299-3301-1323 на суму 5725,49 грн. (за приміщення кафе-бару площею 292,7 кв.м. (1/2ч), які були надіслані 15.05.2020 засобами поштового зв`язку та отримані платником 19.05.2019. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача в  судовому засіданні  проти поданої апеляційної скарги заперечує. 
Представник відповідача  підтримує  вимоги викладені у апеляційній скарзі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90131613 від 21.06.2017 ОСОБА_1 , на праві приватної власності, належить об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 за адресою: АДРЕСА_1 . Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: прохідна А-1 загальною площею 20,9 кв.м.; холодильник В-1 загальною площею 1228 кв.м.; зарядно-акумуляторна Г.1 загальною площею 55 кв.м.: приміщення головного корпусу З-2 загальною площею 2095,7 кв.м.; градильні басейни Л-1 М-1 загальною площею 274 кв.м.; конденсаторна К-1 загальною площею 32,2 кв.м.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90133267 від 21.06.2017 ОСОБА_1 , на праві приватної власності, належить об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення №№ 36-40, 40а, 41-50 загальною площею 494,1 к.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90134237 від 21.06.2017 ОСОБА_1 , на праві приватної власності, належить об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98043044 від 21.09.2017 ОСОБА_1 , на праві приватної власності (спільна часткова – Ѕ частки), належить об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 292,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183368111 від 03.10.2019 ОСОБА_1 , на праві власності (спільна часткова – Ѕ частки), належить об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 862,7 кв.м.
Головним управління ДПС у Львівській області прийнято наступні податкові повідомлення рішення: податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 14.05.2020          №0000301-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 193303,79 грн. (за будівлі та споруди майнового комплексу площею 3705,8 кв.м.); податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000303-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 25773,49 грн. (за нежитлове приміщення площею 494,1 кв.м.); податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000304-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 15518,34 грн. (за нежитлові приміщення площею 297,5 кв.м.); податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000298-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019»   у сумі 11250,15 грн. (за приміщення кафе-бару площею 862,7 кв.м.); податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області форми «Ф» від 14.05.2020 № 0000299-3301-1323, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за податковий період « 2019» у сумі 5725,49 грн. (за приміщення кафе-бару площею 292,7 кв.м. (1/2ч).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України   регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст. 1 Податкового Кодексу України, далі   ПК України).
До місцевих податків належать: податок на майно (підпункт   10.1.1   пункту   10.1 статті 10 ПК України).
Згідно з статтею 265 ПК України   податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Згідно з підпунктом   266.1.1   пункту   266.1   статті 266 ПК України   платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до пп. а) підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту   266.2.1   пункту   266.2 статті 266 ПК України   об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктом   266.3.1   пункту   266.3   статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту   266.3.2   пункту   266.3   статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом   266.5.1   пункту   266.5   статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до пункту   12.3. статті 12 ПК України   (в редакції досліджуваного періоду) сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт   12.3.1   пункту   12.3   статті 12 ПК України).
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні   статтею 7 цього Кодексу   з дотриманням критеріїв, встановлених   розділом XII цього Кодексу   для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт12.3.2пункту12.3статті 12 ПК України).
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
12.07.2018 Львівською міською радою прийнято ухвалу № 3703 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік».
Додатком № 1 до зазначеної ухвали Львівської міської ради на 2019 рік на території м. Львова встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в залежності від класифікації будівель за їх функціональним призначенням, зони розміщення такого об`єкта та власника (фізична/юридична особа).
У примітці до вказаного додатку зазначено, що класифікація будівель та споруд, код найменування зазначаються відповідно до державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 № 507.
При цьому, віднесення нерухомого майна до того чи іншого класу впливає на визначення ставки податку та, відповідно, розміру податкового зобов`язання платника податку.
Податковим органом при визначенні розміру податку на нерухоме майно застосовано єдину загальну ставку для об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 залежно від зони розміщення об`єкта нерухомості без врахування функціонального призначення будівель. При цьому, не вказано до якого класу будівель віднесено будівлі позивача для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а отже не доведено правильність застосування відповідних ставок у податкових повідомленнях-рішеннях.
У доданих відповідачем розрахунках (об`єкт № 2, код ДПІ об`єкта 1304; об`єкт № 4 код ДПІ об`єкта № 1306) у розділі об`єкта вказано «неможливо визначити адресу», а отже, правильним є твердження позивача, що за відсутності визначеної адреси об`єкта нерухомості неможливо визначити до якої зони за територіальним розташуванням необхідно віднести об`єкт нерухомого майна, а отже, яку ставку податку обрати.
У додатку № 2 до ухвали Львівської міської ради від 12.07.2018 № 3703 «Перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 підпункту 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» встановлено пільгу для об`єктів нерухомості, які перебувають у стані реконструкції, модернізації та капітального ремонту, що підтверджується відповідною дозвільною документацією - у розмірі 100 відсотків (п.13).
Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявний Висновок за № 03/20 від 18.09.2020 судового експерта І.І. Курильова за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за листом ОСОБА_1 , та згідно договору № 03/20 від 17.03.2020, укладеного між судовим експертом ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення кафе-бару, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 292,7 кв.м не придатний до експлуатації та Висновок за № 03А/20 від 27.11.2020 судового експерта І.І. Курильова за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за листом ОСОБА_1 та згідно договору № 03А/20 від 13.03.2020, укладеного між судовим експертом ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого не придатними до експлуатації являються будівлі прохідної літ. «А-1» загальною площею 20,9 кв.м. приміщення другого поверху, що розташоване над приміщенням під літ « 22-23» та приміщення під літ. « 24», площею 8,3 кв.м., будівлі холодильника літ. «В-1», приміщення підпідвального поверху під літ. «ХХІІІ-ХХХІ» площею 52.2 кв.м та приміщення під літ. « 19-25» площею 51.1 кв.м. головного корпусу літ. « 3-2», градильні басейни літ. «Л-1, М-1», будівля конденсаторної літ «К-1», що входить до майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 3705,8 кв.м. Отже, об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , на які нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, потребують капітального ремонту, не використовуються за призначенням та від таких об`єктів нерухомого майна не отримується дохід, а тому наявні підстави для застосування пільг зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки щодо вказаних об`єктів нерухомості.
Відповідно до пп. а) підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183368111 від 03.10.2019 об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення кафе-бару загальною площею 862,7 кв.м. належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 . Розмір частки ОСОБА_1 - Ѕ.
З наведених апелянтом розрахунків зобов`язання вбачається, що контролюючим органом невірно визначено розмір податкового зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні № 0000298-3301-1323 від 14.05.2020, об`єктом оподаткування за яким є нерухоме майно загальною площею 862,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ., оскільки не враховано, що зазначений об`єкт належить позивачу на праві спільної часткової власності (Ѕ частки), а отже оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними.
Щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до  ст. 132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч.1, 2  ст. 134 КАС України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4  ст. 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7  ст. 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4  ст. 143 КАС України  суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що позивачем долучено засвідчену копію договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Абданк» № 20/17 від 26.04.2017, засвідчену копію додаткового договору від 04.11.2020 до договору про надання правової допомоги № 20/17 від 26.04.2017. Відповідно до п.3 додаткового договору сторони погодили, що вартість правової допомоги (гонорар) згідно договору про надання правової допомоги № 20/17 від 26.04.2017 та цього додаткового договору встановлюється у фіксованому розмірі та становить 20000,00 грн. Відповідно до п.4 додаткового договору, вартість правової допомоги, визначений у п.3 цього додаткового договору сплачується клієнтом ( ОСОБА_1 ) не пізніше одного місяця з дня ухвалення судом рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визначених у п.1 цього додаткового договору.
Згідно з ч. 3  ст. 134 КАС України  для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 9  ст. 139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, до стягнення підлягає сума витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 380/10497/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 18 квітня 2022 року.