ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року 
м. Київ
справа №160/17496/20
адміністративне провадження № К/990/3913/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Мацедонської В.Е., Шевцової Н.В., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 160/17496/20
за позовом  ОСОБА_1  до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа - Офіс Генерального прокурора - про визнання протиправним рішення і наказу та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за касаційною скаргою адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року, прийняту в складі колегії суддів:  головуючого Чабаненко С.В., суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1.          У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
-   визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії № 235 від 10.04.2020 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки і метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора ;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області № 500к від 18.05.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури;
- поновити ОСОБА_1 в Дніпропетровській обласній прокуратурі  на посаді рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Прокуратури Дніпропетровської області;
- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 26.05.2020.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
2.          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 адміністративний позов задоволено.
3.          Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, адміністративний позов залишено без розгляду.
4.          Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України. 
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.          Не погоджуючись із постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, адвокат Пащенко Вікторія Ігорівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення  суду апеляційної інстанції та направити справу до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. 
6.          Обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження, представник позивача посилається на  пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
7.          Касатор посилається на те, що судом апеляційної інстанції було безпідставно залишено позов ОСОБА_1 без розгляду, оскільки місячний строк на звернення до суду позивачем був пропущений з поважних причин та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 указаний строк було обґрунтовано поновлено, а висновки суду апеляційної інстанції в частині зловживання позивачем своїми процесуальними правами є безпідставними. Також касатор посилався на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.04.2020 у справі № 460/2864/18, Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 523/10225/15-ц та від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17.
IV. Позиція інших учасників справи
8.          Дніпропетровська обласна прокуратура надала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
V. Рух справи в суді касаційної інстанції
9.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15 лютого 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року. 
10.          Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2022 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 26 травня 2022 року.
VI. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
11.          Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Частина 1 статті 45. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. 
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята    статті 122 КАС України).
Відповідно до частини третьої    статті 123 КАС України у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
VІІ.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
13.          Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
14.          При вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони із підготовкою до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
15.          Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з цим позовом, установлений частиною 5 статті 122 КАС України, оскільки, ураховуючи дату звільнення позивача з органів прокуратури - 25.05.2020, строк звернення до суду сплинув 26.06.2020, а з позовом він  звернувся лише 29.12.2020. 
16.          Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач вже звертався до суду із аналогічними позовними вимогами.
17.          Так, вперше позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправними дій, бездіяльності та рішень суб`єктів владних повноважень, зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дотриманням строку, передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України, проте під час розгляду справи № 160/6654/20 позивач подав заяву про залишення його позову без розгляду. Посилання у заяві про поновлення строку звернення до суду на те, що після відкриття провадження у справі у позивача виникла необхідність змінити підставу та предмет позовну, що одночасно не допускається та у зв`язку з чим він подав заяву про залишення без розгляду його позову, колегія суддів розцінила критично, з огляду на те, що вдруге та втретє подані позивачем позовні заяви як за предметом, так і за підставами були ідентичні первісно поданій позовній заяві. Крім того, виходячи зі змісту ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 160/6654/20, будь-які підстави для залишення позову без розгляду позивач в своїй заяві не навів.
18.          У подальшому, після прийняття судом вказаної ухвали від 16.11.2020 у справі № 160/6654/20 про залишення позову без розгляду, 20.11.2020 позивач звернувся з аналогічними позовними вимогами до суду вдруге та не подав заяву щодо поновлення строку звернення до суду, який на той час вже сплинув. 
19.          Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 25.11.2020 у справі № 160/15448/20 про залишення позову без руху позивачем виконана не була, хоча була вручена представнику позивача 16.12.2020. Причини, які унеможливили виконання цієї ухвали представником позивача під час апеляційного перегляду не повідомлені. Ухвала суду від 23.12.2020 про повернення позовної заяви, у зв`язку з не усуненням її недоліків позивачем не оскаржена.
20.          Звертаючись втретє до суду з тими самими позовними вимогами до тих самих сторін 29.12.2020 позивач не навів у позовній заяві будь-яких обґрунтованих причин пропуску строку звернення до суду. Фактично його доводи полягали в тому, що після його звільнення 25.05.2020 він вперше звернувся до суду 18.06.2020, тобто у передбачені процесуальним законом строки та в подальшому, оскільки його позовні заяви з різних підстав залишались судом без розгляду та повертались, він втретє звернувся до суду відразу після того, як дізнався про відповідне судове рішення. Уважаючи, що перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення позову, позивач уважав, що строк звернення до суду ним дотриманий. Фактично ті ж самі доводи ним наведено і у заяві про поновлення строку звернення до суду.
21.          Колегія суддів критично розцінила доводи позивача, приведені у заяві щодо поновлення строку звернення до суду, а також відповідні пояснення представника позивача під час апеляційного розгляду, з огляду на те, що заява позивача про залишення його позову без розгляду не містила відповідних обґрунтувань її подання, а невиконання позивачем без об`єктивних причин ухвали суду про залишення позову без руху від 25.11.2020 у справі № 160/15448/20 зумовило його повернення. 
22.          Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду уважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про те, що поважні причини пропуску строку звернення до суду в даному випадку відсутні, а факт неодноразового звернення до суду з одним і тим самим предметом спору, проте без відповідної реалізації права на судовий захист виключно за ініціативи позивача може свідчити про зловживання позивачем процесуальними правами, що є неприпустимим з огляду на вимоги частини 1 статті 45 КАС України.
23.          Доводи касаційної скарги стосовно застосування до спірних у цій справі правовідносин висновків  Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 24.04.2019 у справі № 523/10225/15-ц та від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17, колегія суддів Верховного Суду відхиляє, оскільки у цих справах спірні правовідносини не урегульовані приписами частини 5 статті 122 КАС України, тобто спірні правовідносини у вказаних справах та у цій справі мають різне нормативно-правове регулювання, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права.
24.          Стосовно доводів касаційної скарги про ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення без урахування висновку, викладеного у  постанові Верховного Суду  від 28.04.2020 у справі № 460/2864/18, колегія суддів Верховного Суду  зазначає наступне.
25.          Так,  Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин.
26.          Розглядаючи це питання, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).
27.          Так, у справі № 460/2864/18, на яку посилається позивач, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду, не врахував того, що отримавши ухвалу  суду  про повернення позовної заяви з підстави відсутності повноважень особи, яка підписала позовну заяву, представниця позивачки усунула недоліки, про які йшлося у вказаній ухвалі, та  без невиправданих затримок та зайвих зволікань, скористалася своїм правом на повторне подання до суду першої інстанції належним чином оформленої позовної заяви. Суд дійшов висновку, що указане свідчить про вжиття позивачкою та її представницею послідовних дій, направлених на звернення до суду першої інстанції та невідкладних заходів щодо повторного подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення, тобто про добросовісну поведінку останніх. Натомість у цій справі позивач неодноразово звертався до суду з одним і тим самим предметом спору, проте без відповідної реалізації права на судовий захист виключно за своєю ініціативою, при цьому, зокрема, не зазначивши причин, які унеможливили виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху представником позивача під час апеляційного перегляду. 
28.          Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
29.           З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах №  460/2864/18 та № 160/17496/20 не є подібними, а відтак викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №  460/2864/18 правова позиція не є релевантною до спірних правовідносин у цій справі та, відповідно, не повинна була застосовуватися судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
30.          Таким чином, доводи, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
31.          Згідно із статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341  цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
32.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції винесено законне і обґрунтоване судове рішення, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
ІХ. Судові витрати
33.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
2.          Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 160/17496/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                      О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                 В.Е. Мацедонська  
                                                                                          Н.В. Шевцова