ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року 
м. Київ
справа № 380/876/21
адміністративне провадження № К/9901/43737/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Мацедонської В.Е., 
                                                                 Шевцової Н.В.,
при секретарі - Мовчан А.В.,
за участю: 
позивачки - ОСОБА_1 ,
представника відповідача 1- Васіної І.О.,
представника відповідача 2 - Барнича Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції
касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року  (головуючий суддя - Шинкар Т.І., судді: Курилець А.Р., Обрізко І.М.) 
у справі № 380/876/21
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Львівській області
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
21.01.2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась в суд із позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач 1), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач 2, скаржник), Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - відповідач 3, ГТУЮ у Львівській області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення»; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»; 
- поновити на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №380/876/21 було скасовано та ухвалено нове рішення.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення».
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що у період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року №99 фактично мала місце реорганізація територіальних органів Міністерства юстиції, складовою частиною якої було ліквідація Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Суд першої інстанції вказав, що, в подальшому, на виконання Постанови №870 наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів). Суд першої інстанції зазначив, що з набранням чинності Законом 378-ІХ (02.02.2020) та Законом 440-ІХ (13.02.2020), до внесення змін Законом № 1285-ІХ (06.03.2021), у разі вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі п.1 ч.1, пп.1-1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ, пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, переважне право на залишення на роботі для таких працівників не враховується, а суб`єкт призначення або керівник державної служби може, але не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у даному спірному випадку була дотримана процедура щодо належного персонального попередження позивача не пізніше ніж за 30 календарних днів про наступне вивільнення (ч.3 ст.87 Закону № 889-VІІІ та ч.1 ст.49-2 Кодексу законів про працю України). Суд першої інстанції вказав, що звільнення з посади позивача з покликанням у наказі №3767/к від 16.12.2020 на підпункт пп.1-1 п.1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ, а не на п.1 ч.1 статті 87 Закону №889-VІІІ, не впливає на правомірність наведеного наказу, оскільки такий видано згідно чинного законодавства та з дотриманням встановленого порядку, а процедура припинення державної служби відповідно до наведених пунктів є ідентичною.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачами належними та допустимими доказами у справі не підтверджено, ні факт належного (коректного) відправлення листа Міністерства юстиції України від 29.10.2020 №8776/14.3/-20, ні факт одержання такого позивачем як адресатом, тоді як останнім одержання такого заперечується. Суд апеляційної інстанції зауважив, що форма такого листа не відповідає формі, затвердженій у додатку 17 до Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2018 №1755/5, відсутній перелік додатків, ціна конверту. В матеріалах справи відсутні поштові реєстри, якими відправлявся вказаний лист на адресу позивача. Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що відповідно до копії документа «Витяг з журналу обліку вихідної кореспонденції Міністерства юстиції України», навпроти прізвища « ОСОБА_1 » в наступній графі вказано «№8776/14.3/-20(2)», тоді як номер листа ««№8776/14.3/-20». На необхідність дотримання порядку попередження працівника про наступне вивільнення з державної служби вказано у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року (справа №826/7878/18). Отже, надаючи правову оцінку аргументам сторін, судом апеляційної інстанції встановлено, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, зокрема, в частині дотримання попередження позивача про наступне вивільнення з державної служби у зв`язку з ліквідацією, що є самодостатньою підставою для задоволення заявлених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення», наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення».
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВІВ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
01 грудня 2021 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року, в якій скаржник просить скасувати зазначене рішення суду та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Оскаржуючи оспорюване судове рішення скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування до спірних правовідносин п.п. 4 п.21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ від 20 жовтня 2011 року N 1074 одночасно із застосуванням норм статті 49-2 КЗпП України в частині порушення процедури звільнення державного службовця, який не є членом комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу.
28 січня 2022 року на адресу суду касаційної інстанції надійшов відзив позивачки на вказану касаційну скаргу, в якому вважає доводи останньої необґрунтованими. Просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року за даною касаційною скаргою відкрите касаційне провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2022 року касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) призначено до касаційного розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку було звільнено із займаної посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 28 жовтня 2014 року.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 876/6577/16 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №813/7679/14 - без змін.
Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3275/к «Про скасування наказу», прийнятим відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі № 813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 876/6577/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14, скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 № 2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3276/к «Про поновлення», прийнятим відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі № 813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 876/6577/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14 та наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3275/к» поновлено ОСОБА_1 з 28 жовтня 2014 р. на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.
Листом Міністерства юстиції України від 29.10.2020 № 8776/14.3/-20 «Про ознайомлення з наказами та попередження про наступне звільнення» ОСОБА_1 попереджено про припинення державної служби на підставі п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу та звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня попередження та направлено на ознайомлення копії наказів Міністерства юстиції від 28.10.2020 № 3275/к «Про скасування наказу» та від 28.10.2020 № 3276/к «Про поновлення».
До матеріалів справи долучено докази направлення зазначеного листа ОСОБА_1 29.10.2020 (копії витягу з журналу обліку вхідної кореспонденції Міністерства юстиції України, копію відомості письмової кореспонденції за 29.10.2020 та фіскального чеку).
Наказом Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 23.12.2020 відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби.
З метою організації виконання наказу Міністерства юстиції України державний секретар Міністерства юстиції України дав письмове доручення голові ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Львівській області Титлі І.М. забезпечити ознайомлення та вручення ОСОБА_1 копії наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3667/к «Про звільнення»; проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 належне оформлення та видачу трудової книжки.
17.12.2020 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області прийнято наказ № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»
На виконання доручення державного секретаря Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 589/1.3/48-20 та відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області вжито заходів щодо ознайомлення ОСОБА_1 з наказом, вручення копії наказу, проведення повного розрахунку при звільненні, оформлено трудову книжку із внесенням відповідного запису.
Листом від 24.12.2020 за № 33665/0/1-20/10-07 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області повідомлено Міністерство юстиції України про виконання зазначеного доручення державного секретаря Міністерства юстиції України.
Позивачка не погодилась з оскаржуваними наказами про звільнення та звернулась до суду з позовом про їх скасування та поновлення її на посаді.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Згідно зі статтею 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 889-VIII).
Пункт 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.
Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
За змістом частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Положення частин другої-третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» визначають, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом.
Згідно статті 91 Закону № 889-VIII, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.
Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
Підпункт 4 пункт 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 (далі - Порядок № 1074: Голова комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу: забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи.
Стаття 492 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України): Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.
Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.
Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;
не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України: трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:
змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно абзацу 2 пункту 11 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правил № 270), поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.
Відповідно до абзацу 24 пункту 2 Правил № 270 просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки.
Відповідно до абзацу 9 пункту 2 Правил № 270, згруповані поштові відправлення, поштові перекази - внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази, кількість яких становить п`ять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником.
Відповідно до абзацу 26 пункту 2 Правил № 270, реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.
Підпункт 3.8.1.1. пункту 3.8.1. розділу 3.8. Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом УДППЗ «Укрпошта» від 12.05.2006 № 211 (далі - Порядок № 211), внутрішні реєстровані поштові відправлення, кількість яких складає п`ять і більше, що подаються до об`єкта поштового зв`язку одним відправником (далі - згруповані поштові відправлення), приймаються для пересилання разом із списками ф. 103 (рис. 49), які оформляються відповідно до вимог пунктів 85, 86 Правил надання послуг поштового зв`язку.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд підкреслює, що касаційне провадження у даній справі відкрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України - відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування до спірних правовідносин п.п. 4 п.21 Порядку N 1074 одночасно із застосуванням норм статті 49-2 КЗпП України в частині порушення процедури звільнення державного службовця, який не є членом комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу.
Суд зауважує, що предметом спору у справі, що розглядається, є звільнення позивачки із займаної посади відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з реорганізацією/ліквідацією державного органу.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звільнення позивачки відбулось із порушенням установленого законом порядку, зокрема, в частині дотримання попередження позивача про наступне вивільнення з державної служби у зв`язку з ліквідацією.
Верховний Суд, в контексті спірних правовідносин, вважає за доцільне зауважити, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Згідно з частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції Закону України від 14 січня 2020 року № 440-IX), суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
Положення частин другої-третьої статті 5 Закону № 889-VIII визначають, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом.
Так, відповідно до частини шостої статті 492 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;
не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Суд зауважує, що підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) кореспондує підстава для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, визначена пунктом 1 статті 87 Закону № 889-VIII (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу).
З аналізу частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII висновується, що нормами спеціального Закону № 889-VIII не передбачено обов`язку керівника державної служби врахування переважного права на залишення на роботі у зв`язку із реорганізацією. 
Окрім того, Суд звертає увагу, що нормами загального законодавства про працю чітко визначено відсутність необхідності у застосуванні приписів частини другої статті 492 КЗпП України (врахування роботодавцем переважного права на залишення на роботі) у випадку вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу" на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), що є аналогічними підставами припинення державної служби, визначеними пунктом 1 статті 87 Закону № 889-VIII.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII та не передбачала обов`язку врахування керівником державної служби переважного права на залишення на роботі державного службовця.
Заслуговують на увагу також доводи скаржника щодо невірного застосування судом апеляційної інстанції підпункту 4 пункту 21 Порядку № 1074.
Так, як вбачається зі змісту вищенаведеної норми голова комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії. 
Як не заперечується сторонами позивачка на момент попередження про звільнення та на момент звільнення не була членом ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що дає підстави стверджувати про непоширеність дії приписів вказаної норми на спірні правовідносини.
Помилковими є також висновки суду апеляційної інстанції про недотримання процедури попередження позивачки, зважаючи, зокрема на відсутність в матеріалах справи поштових реєстрів, якими відправлявся лист Міністерства юстиції України від 29.10.2020 № 8776/14.3/-20 «Про ознайомлення з наказами та попередження про наступне звільнення», з огляду на наступне.
Так, приписами статті 91 Закону № 889-VIII визначено, що доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.
Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
Аналізуючи вищенаведену норму, Суд доходить переконання про альтернативність вибору керівником державної служби способів доведення інформації або документів до відома державного службовця: особисто, поштою, електронною поштою, використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку. При чому, вибір одного із зазначених способів доведення інформації не тягне за собою обов`язку одночасного використання іншого.
Окрім того, Суд звертає увагу, що законодавцем у вищенаведеній нормі Закону № 889-VIII не визначено імперативних вимог щодо вибору конкретного виду відправлення документів державного службовця засобами поштового зв`язку (простого, рекомендованого, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю), який, в розумінні Закону № 889-VIII, вважатиметься належним повідомленням.  
Як встановлено судами попередніх інстанцій лист Міністерства юстиції України від 29.10.2020 № 8776/14.3/-20 «Про ознайомлення з наказами та попередження про наступне звільнення» було надіслано позивачці простим поштовим відправленням.
Відтак, враховуючи приписи частини четвертої статті 91 Закону № 889-VIII, попередження про наступне вивільнення, викладене в листі Міністерства юстиції України від 29.10.2020 № 8776/14.3/-20 вважається таким, що доведено до відома позивачки 03.11.2020.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності поштових реєстрів, яким відправлявся вказаний лист на адресу позивачки і, як наслідок, порушення процедури попередження про наступне вивільнення, а також доводи ОСОБА_1 , викладені у відзиві на касаційну скаргу, щодо недослідження судами списків ф.103, які складаються у випадку надсилання згрупованих поштових відправлень, Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно абзацу 24 пункту 2 Правил № 270, просте поштове відправлення приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки.
Абзацом 9 пункту 2 Правил № 270 визначено, що згруповані поштові відправлення, поштові перекази - внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази, кількість яких становить п`ять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником.
Окрім того, відповідно до абзацу 26 пункту 2 Правил № 270, реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.
Таким чином просте поштове відправлення не може включатися до згрупованих поштових відправлень, оскільки воно не вимагає видачі розрахункового документа після прийняття до пересилання та вручається без розписки.
Водночас, як слідує, зі змісту абзаців 9, 26 пункту 2 Правил № 270, згруповані поштові відправлення - це внутрішні реєстровані поштові відправлення, тобто такі, пересилання яких супроводжується видачею розрахункового документа та врученням під розписку одержувачу. 
Згідно вимог підпункту 3.8.1.1. пункту 3.8.1. розділу 3.8. Порядку № 211 списки за ф.103 є обов`язковими до подання до відділення поштового зв`язку у випадку пересилання саме внутрішніх реєстрованих поштових відправлень, кількість яких складає п`ять і більше, що подаються до об`єкта поштового зв`язку одним відправником (згрупованих поштових відправлень).
Відтак, зважаючи на вищенаведені висновки щодо неналежності простих поштових відправлень до згрупованих поштових відправлень, то списки за ф.103 не складаються при пересиланні зазначеного виду поштових відправлень, що спростовує доводи позивачки про необхідність їх складання скаржником та дослідження судами попередніх інстанцій. 
Твердження позивачки про необізнаність зі змістом листа відповідача 1 щодо попередження про наступне звільнення, у зв`язку з ліквідацією державного органу, спростовується власноручними підписами позивачки на наказах про її поновлення від 28.10.2020, згідно яких вона зазначає про ненадання відповідачем переліку вакантних посад, надання згоди на переведення та прохання надати перелік вакантних посад.  
Суд підкреслює, що Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивачки із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII і не передбачала обов`язку відповідача здійснювати пропозицію позивачці вакантних посад в державному органі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.07.2020 у справі №640/11024/20, від 13.10.2021 у справі № 520/11687/2020. 
Окрім того, Суд звертає увагу, що станом на момент виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція з діловодства в Міністерстві юстиції України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.2019 № 3101/5. 
Відтак, висновки суду апеляційної інстанції щодо невідповідності форми копії документа «Витяг з журналу обліку вихідної кореспонденції Міністерства юстиції України» формі, затвердженій у додатку 17 до Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2018 №1755/5 через відсутність переліку додатків і ціни конверту є необґрунтованими та основані на нормативно - правовому акті, що втратив чинність .
Суд вважає також слушними висновки суду першої інстанції, що у процесі реформування здійснено реорганізацію державного органу Міністерства юстиції шляхом ліквідації та утворення його територіальних органів, як юридичних осіб публічного права, а не ліквідацію державного органу без встановленого правонаступництва. Тому звільнення з посади ОСОБА_1 з покликанням у наказі № 3767/к від 16.12.2020 на підпункт пп.1-1 п.1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ, а не на п.1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ не впливає на правомірність наведеного наказу, оскільки наказ видано згідно чинного законодавства та з дотриманням встановленого порядку, а процедура припинення державної служби відповідно до наведених пунктів є ідентичною.
Відтак, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції скасовано правильне по суті та законне рішення суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 341, 344, 349-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року - скасувати.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року - залишити в силі.
Повний текст постанови складено 11.08.2022.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська 	
                                                                                         Н.В. Шевцова