КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                               Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/1497/2022              
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                          Справа № 753/1571/21

22 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Рубан С.М.    
                                     - Заришняк Г.М.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Чех Н.А., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
23 січня 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до        ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 25.11.2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву від 25.11.2019 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом - 44,40 % річних. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов`язання виконав, тоді як відповідач в порушення умов договору зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 05.12.2020 року наявна заборгованість у розмірі  38 089,54 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 27 979,83 грн., заборгованість за процентами - 9 859,71 грн., штраф - 250,00 грн.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 25.11.2019 року заборгованість в сумі 27 979,83 грн. та судовий збір 1 544,13 грн.
Не погоджуючись частково з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що відповідач в анкеті-заяві підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, які викладені на сайті банку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, що свідчить про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг і погодження з ними, оскільки даний договір є договором оферти. Враховуючи фактичне прийняття пропозиції до укладення договору, позичальник повинен сплачувати процентну ставку, тому у будь-якому випадку, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ.
Вважає, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином необгрунтованим, оскільки в даному випадку до матеріалів справи надано не тільки Тарифи із сайту Банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Вказував на те, що судом не враховано висновки щодо підписання паспорту споживчого кредиту, які викладені в   постанові Верховного Суду   від 02 грудня 2020 року в справі №284/157/20.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідач підписав Анкету-заяву від 25.11.2019 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 05.12.2020 року  року становить 38 089,54 грн. та складається з наступного: 27 979,83 грн. - заборгованість за кредитом;  9 859,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 250 грн. - заборгованість за штрафами.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  в частині стягнення заборгованості по відсоткам та штрафам, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена, відсутні умови щодо відповідальності позичальника у вигляді сплати штрафів за порушення термінів виконання зобов`язань, а тому, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування та узгодження саме таких умов, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, надані позивачем витяг з тарифів та витяг з умов, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2019 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
У анкеті-заяві зазначено, що підписанням цієї анкети відповідач згоден, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг   і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.
Встановлено, що у анкеті-заяві містяться персональні дані відповідача, контактна інформація, соціальний статус, трудова зайнятість, сімейний і майновий стан, дата та підпис, однак відсутні дані про такі істотні умови кредитування як вид платіжної картки, бажаний розмір кредитного ліміту за платіжною карткою, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.
Водночас до кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів по картці «Зелена» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які відповідачем не підписані.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У анкеті-заяві від 25.11.2019 року процентна ставка не зазначена, тобто між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру відсотків у якості плати за користування грошовими коштами, що у свою чергу свідчить про неможливість врахування вказаного банком у розрахунку розміру відсотків за користування коштами.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованим відсотками за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором,   посилався на Тарифи надання банківських послуг та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини спірного договору.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила і саме у вказаній редакції розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.а-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та сплату штрафів, надані банком Тарифи та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Колегія суддів зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника.
Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17.
Суд першої інстанції встановивши вказані обставини під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості відмови в задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафів з огляду на те, що до матеріалів справи надано не тільки Тарифи із сайту Банку, а й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, колегія суддів   відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловлених в постанові   від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20), під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі та штрафам ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування за наведених в апеляційній скарзі доводів не вбачається.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому колегія суддів не встановила підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду місат Києва від 07 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                              Судді: