Ухвала
іменем України 
26 травня 2022 року
м. Київ
справа № 674/1400/21
провадження № 51-1158 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року,
встановив:
За вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 03 грудня          2021  року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 3 статті 286-1 Кримінального кодексу України            (далі – КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк          8 років.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
04 жовтня 2021 року близько 23:30, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при цьому, права на керування транспортним засобом відповідної категорії, рухаючись автодорогою Кам`янець-Подільський-Ярмолинці Хмельницької області, з`їхав на дорогу із щебеневим покриттям у с. Балин в напрямку вул. Жукова. При переїзді перехрестя поблизу домогосподарства № 9, не врахувавши дорожню обстановку та не стеживши за нею, не був уважним, не продовжив рух в межах автомобільної дороги, виїхав за межі проїзної частини, створивши при цьому загрозу безпеці дорожнього руху. Надалі, не впоравшись з керуванням, допустив перекидання автомобіля.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_6 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці події
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2021  року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду щодо засудженого. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
23 травня 2022 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга захисника, зі змісту якої вбачається, що він не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду від 01 лютого 2022 року. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції не враховано пом`якшуючі засудженому покарання обставини, а саме те, що останній вчинив злочин з необережності, повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин, надав потерпілому медичну допомогу, активно сприяв слідству в розкритті злочину, а також думку потерпілої, яка просила суд не позбавляти волі ОСОБА_4 , оскільки претензій матеріального та морального характеру до нього не має.
Крім того, зазначає про те, що дружина ОСОБА_4 залишилась з трьома дітьми (2019, 2020, 2021 років народження) і не має можливості в повній мірі доглядати за ними, а засуджений, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і         6 місяців, не зможе піклуватися про своїх малолітніх дітей, дружину та хворого батька.
Також, вважає, що оскільки в країні введено воєнний стан, то засуджений, відбуваючи покарання за злочин з необережності, маючи менший термін ув`язнення, міг би бути достроково звільнений від відбування покарання, та стати на захист своєї держави.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисник не оспорює та не заперечує. 
Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженій покарання внаслідок суворості та можливості призначення менш суворого покарання є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі статтею 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання із застосуванням         статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, конкретну ситуацію вчинення кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, працює, характеризується позитивно, завдані збитки відшкодував, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його сімейний стан, а саме має на утриманні трьох малолітніх дітей 2019, 2020 та 2021 років народження та батька, який хворіє після перенесеного інсульту. Також, районний суд зважив на думку потерпілої, яка просила засудженого суворо не карати, та досудову доповідь органу пробації за висновком якої ймовірність вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення є середньою, його виправлення можливе без позбавлення волі.
 
При цьому місцевий суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, добровільне відшкодування завданих збитків, надання допомоги потерпілому після вчинення кримінального правопорушення до обставин, що пом`якшують засудженому покарання, та не встановив обставин, що його обтяжують.
 
Такі обставини надали суду першої інстанції підстави для застосування положень           статті 69 КК при призначенні засудженому покарання. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме такий вид та розмір покарання засудженому буде достатнім і необхідним для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що виправлення засудженого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі з огляду на характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху. При цьому, суд апеляційної інстанції, врахувавши ряд пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, погодився із висновком місцевого суду про необхідність призначення покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини 3 статті 286-1 КК.
Також, апеляційний суд вважав безпідставними посилання захисника на те, що суд першої інстанції не врахував обставини, які пом`якшують покарання засудженому, а саме активне сприяння розкриттю злочину, наявність на його утриманні трьох дітей, хворого батька та надання допомоги потерпілому, оскільки згідно змісту вироку вказані обставини були в повній мірі враховано місцевим судом при призначенні покарання.
Крім того, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив про те, що в судовому засіданні місцевого суду від 30 листопада 2021 року потерпіла просила засудженого суворо не карати, що підтверджується даними технічного запису судового засідання, а з мотивувальної частини вироку суду видно, що така її думка в повній мірі була врахована під час постановлення оскаржуваного рішення. Тому, апеляційний дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника щодо неврахування районним судом думки потерпілої, яка просила не позбавляти волі засудженого. 
При цьому, суд апеляційної інстанції вказав на те, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 286-1 КК,належить до таких, що вчиненні з необережності, однак у даному випадку проявилось у злочинній недбалості. Зокрема, апеляційний суд зазначив про те, що засуджений, грубо порушуючи правила дорожнього руху, керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним, виїхав за межі проїзної частини та допустив перекидання автомобіля, повинен був і міг передбачити можливе настання суспільно небезпечних наслідків, чого не зробив.
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачав підстав для призначення засудженому більш м`якого покарання.
Такі висновки судів першої та апеляційної інстанції у колегії суддів не викликають сумнівів, оскільки під час призначення засудженому покарання враховано та оцінено обставини, на які покликається захисник у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.
Водночас переконливих доводів, які би спростовували висновки суду в частині призначеного покарання, а також свідчили про можливість призначення засудженому більш м`якого покарання, захисник у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
 
Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає, а ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, її висновки про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
 
Таким чином, з касаційної скарги захисника та наданих до неї копій судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
 
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою наухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                             ОСОБА_3