РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 570/3858/21
Провадження № 22-ц/4815/486/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача      – Шимківа С.С.,
суддів:                 – Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
учасники справи: 
позивач – акціонерне товариство "Акцент-Банк",
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства "Акцент-Банк" на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року (ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю.В.) у справі за позовом акціонерного товариства "Акцент-Банк" до  ОСОБА_1  про  стягнення заборгованості,- 
в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року АТ "Акцент-Банк" звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1  про  стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.07.2019 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку їй було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість, яка станом на 20.07.2021 року складає 31668,52 грн., що складається з наступного: 20301,06 грн. - заборгованість за кредитом; 11367,46 грн. - заборгованість по відсоткам. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь банку зазначену заборгованість. 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року позов АТ "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором, яка складається з непогашеного тіла кредиту у розмірі 20301,06 грн..
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції керувався тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ "А-Банк" не повернуті, а тому місцевий суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 непогашеного тіла кредиту у розмірі 20301,06 грн.. Щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, то суд відмов в задоволенні позову, у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 09.07.2019 року.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині відмовлених позовних вимог, АТ "Акцент-Банк" оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в A-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався у подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, які викладені на сайті Банку. Боржник користувалась кредитом, що свідчить про те, що він ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в A-Банку і погодився з ними, фактично прийняв пропозицію щодо укладання договору кредиту і повинен сплачувати процентну ставку. Заперечує щодо застосування правовиг висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки у ній розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. У даному ж випадку, до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту Банку, а й паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09.07.2019 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
За змістом зазначеної анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.07.2021 року становить 31668,52 грн., яка складається з наступного: 20301,06 грн. - заборгованість за кредитом; 11367,46 грн. - заборгованість за відсотками.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника № б/н від 09.07.2019 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 09.07.2019 року, посилався на Тарифи банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк", розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі "Умови та правила", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Акцент Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Доцільність застосування цих висновків при відсутності заперечень щодо умов відповідного договору зі сторони відповідача та навіть при заочному розгляді справи підтверджена у низці постанов Верховного Суду, у т.ч.: від 09 жовтня 2019 року в справі № 180/1801/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі № 755/1907/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі № 203/3169/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі 755/13316/16-ц; від 13 листопада 2019 року в справі № 755/17260/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі №755/20484/15-ц; 21 жовтня 2019 року в справі №576/439/18; від 22 серпня 2019 року в справі № 243/515/16-ц; від 16 жовтня 2019 року в справі № 180/1706/16-ц; від 11 вересня 2019 року в справі № 753/23698/15-ц; від 30 жовтня 2019 року в справі № 355/558/18; від 04 вересня 2019 року в справі №382/1131/18.
Також не заслуговують на увагу покликання позивача на те, що всі основні умови кредитування узгоджені сторонами в Паспорті споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка".
Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як "Універсальна", "Універсальна Голд" так і "Картка "Зелена", за якими вказані різні умови.
У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо (розділ 7).
У третьому розділі Паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 50 000,00 грн., до 100000,00 грн. та до 250000,00 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.
У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка актуальною лише до 01 січня 2020 року і матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства (встановлені законом), зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 11367,46 грн., у розмірі відсоткової ставки визначеної з урахуванням Тарифів Банку та Умов та правил надання банківських послуг, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 11367,46 грн..
Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду. 
За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Акцент-Банк" залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                           Шимків С.С.
Судді:                                                                   Боймиструк С.В. 

Хилевич С.В.