ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 червня 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/2522/17 
Номер провадження 22-ц/816/547/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
учасники справи:
боржник - ОСОБА_1 , 
стягувач - ОСОБА_2 
заінтересована особа - Зарічний відділ Державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),  
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Зарічного відділу Державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2021 року у справі за заявою боржника про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у складі судді Клименко А.Я., постановлену у м. Суми, 
                                                                   
                                                         в с т а н о в и в:

09 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Зарічним районним судом м. Суми на виконання рішення у справі № 591/2522/17 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 коштів, а саме: ВП59105211 на суму 3467,26 грн, ВП59105117 на суму 2311,50 грн, ВП59105369 на суму 230889,83 грн.
Заява мотивована тим, що залишок коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 становить 174514,34 грн, але згідно мирової угоди від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_2 відмовляється від стягнення залишку коштів у ВП59105369 від 27 серпня 2019 року, шляхом подання заяви державному виконавцю про повернення виконавчих документів, як таких, що не підлягають виконанню у зв`язку з їх виконанням, а тому просила визнати вищевказані виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню задоволено.
Визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи:
виданий 08 травня 2019 року Зарічним районним судом м. Суми по справі № 591/2522/17, провадження № 2/591/180/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 230889,83 грн;
виданий 08 травня 2019 року Зарічним районним судом м. Суми по справі № 591/2522/17, провадження № 2/591/180/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 3467,26 коп;
виданий 08 травня 2019 року Зарічним районним судом м. Суми по справі № 591/2522/17, провадження № 2/591/180/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 2311,50 коп. 
В апеляційній скарзі Зарічний відділ Державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), як особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих документів у справі № 591/2522/17.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що на виконанні Зарічного ВДВС у м. Суми перебуває виконавче провадження № 59105369 з виконання виконавчого листа № 591/2522/17 від 08 травня 2019 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 230889,83 грн. У ході здійснення виконавчих дій, в межах виконавчого провадження № 59105369, державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 23088,98 грн та вчинено передбачені Законом дії, спрямовані на виконання рішення суду.  
12 червня 2020 року державним виконавцем завершені виконавчі провадження № 59105211 та № 59105117, на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», як фактично виконані.
Вважає, що подана боржником заява про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, фактично направлена на ухилення від сплати виконавчого збору, оскільки два виконавчі документи  є фактично виконаними, а згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. 
Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Зарічного відділу Державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Трегубова О.В., який підтримав скаргу, заперечення ОСОБА_1 щодо скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Сумського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року, справа № 591/2522/17, у порядку часткового задоволення позову,  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8748 доларів США, еквівалентних 230889,83 грн за офіційним курсом НБУ, а також 2311 грн 50 коп судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3467 грн 26 коп судового збору за розгляд справи в апеляційному суді (т. 2, а.с. 24-26). 
За заявою стягувача ОСОБА_2 на виконання вказаного судового рішення Зарічним районним судом м. Суми 08 травня 2019 року було видано відповідні виконавчі листи у справі № 591/2522/17 (т. 2, а.с. 49, 50, 51). 
Усі три виконавчі листи по справі № 591/2522/17 знаходяться на виконанні в Зарічному ВДВС у м. Суми ПСМУ МЮ (м. Суми): ВП59105211 на суму 3467,26 грн, ВП59105117 на суму 2311,50 грн, ВП59105369 на суму 230889,83 грн (т. 2, а.с. 115 - 117).
За даними довідки Зарічного ВДВС у м. Суми ПСМУ МЮ (м. Суми) від 29 вересня 2021 року № 21, ВП 59105211 на суму 3467,26 грн, ВП 59105117 на суму 2311, 50 грн - закінчено у зв`язку зі сплатою вказаних коштів боржником (т. 2, а.с. 55).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2021 року, справа № 591/4880/20, затверджено мирову угоду, за умовами якої  ОСОБА_2 відмовляється від стягнення залишку коштів (174514, 34 грн) у ВП59105369 від 27 серпня 2019 року, шляхом подання заяви державному виконавцю про повернення виконавчих документів, як таких, що не підлягають виконанню у зв`язку з їх виконанням (т. 2, а.с. 56-60).
Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Отже, закон передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів у справі № 591/2522/17, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обов`язку боржника у зв`язку з його виконанням.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, § 43).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Так, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору,
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Діючи відповідно до наведених положень закону, державний виконавець 14 травня 2019 року одночасно з винесенням постанови про відкриття провадження № 59105369 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 230889,83 грн, в межах цього виконавчого провадження виніс постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 23088,98 грн (т. 2, а.с. 115, 120).
15 травня 2019 року державним виконавцем винесено дві постанови про відкриття виконавчих проваджень № 59105211 та № 59105117 з виконання виконавчих листів № 591/2522/17, виданих Зарічним районним судом м. Суми 08 травня 2019 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 3467,26 грн та судових витрат у розмірі 2311,50 грн (т. 2, а.с. 116, 117).
У цей же день, в межах зазначених виконавчих проваджень № 59105211 та №59105117 винесені постанови про стягнення виконавчого збору (т. 2, а.с. 118, 119).     
Постановами державного виконавця від 12 червня 2020 року виконавчі провадження № 59105211 та № 59105117 закриті в порядку п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», як фактично виконані (т. 2, а.с. 121, 122).
Всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України боржником не надано суду доказів повного погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 59105369, а також виконання винесеної в межах цього виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 23088,98 грн. 
Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України та за відсутності доказів фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, наведені боржником доводи не є підставою для визнання виконавчих документів таким, що не підлягають виконанню, у порядку ч. 2 ст. 432 ЦПК України.
Мирова угода, укладена між сторонами виконавчого провадження на стадії виконання рішення суду, також не є передбаченою ч.2 ст. 432 ЦПК України обставиною для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
За встановлених обставин та вимог закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів у справі № 591/2522/17 такими, що не підлягають виконанню, задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення  або змінити рішення.
Згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь Зарічного відділу Державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) підлягає стягненню 2481 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374,  п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України,  апеляційний суд 

                                                     постановив:
Апеляційну скаргу Зарічного відділу Державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) задовольнити.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2021 року скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів, виданих Зарічним районним судом м. Суми на виконання рішення у справі № 591/2522/17,  про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 коштів, а саме: ВП59105211 на суму 3467,26 грн, ВП59105117 на суму 2311,50 грн, ВП59105369 на суму 230889,83 грн, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Зарічного відділу Державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 2481 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий -  	О. Ю. Кононенко	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Т. А. Левченко