П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
22 липня 2022 року                                                                                               м. Київ
 
Справа № 754/13114/21
Провадження: № 22-ц/824/5441/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Жарука Максима Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Асканія» про відшкодування збитків,
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 січня 2020 року о 07 год. 20 хв. в м. Києві по Столичному шосе, 31/1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_2 , та автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який на праві власності належить ТОВ «Торгівельний дім «Асканія». Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 115002-2307-3391257. 09 лютого 2020 року нею було подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 73 844,02 грн, який підтверджується рахунком-фактурою на ремонт автомобіля №2078452 та відповідною квитанцією. 13 березня 2020 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 12 621,25 грн. 19 травня 2020 року страховиком було прийнято додаткове рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 9 965,78 грн. Оскільки відповідач не бажає добровільно відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, позивач просила суд стягнути з відповідача суму матеріальних збитків в розмірі 51 256,99 грн. та судові витрати по справі.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 про відшкодування збитків задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування збитків 51 256,99 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.
 Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Жарук М.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 суму, щодо якої у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, а саме 22 380,27 грн.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що згідно висновку Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №686/17155/15-ц страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Відповідно до п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу  складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Однак, в матеріалах даної справи відсутні обґрунтовані розрахунки коефіцієнту фізичного зносу та вартості нових складників, що підлягали заміні під час ремонту, з урахуванням вказаного коефіцієнту. В даному випадку коефіцієнт фізичного зносу, виходячи з рахунку-фактури, не визначений, при цьому позивач стверджує, що у ПрАТ «СК «Євроінс України» нібито не виник обов`язок відшкодування різниці у вигляді фізичного зносу, який, на думку позивача, складає 51 256, 99 грн. Дане твердження є необґрунтованим та спростовується тим, що ОСОБА_2 не зазначено значення коефіцієнту фізичного зносу та його розрахунок згідно Методики. Таким чином, сума у розмірі 22 380,27 грн. (фізичний знос згідно розрахунку страхової компанії) є сумою, щодо якої у страховика не виник обов`язок виплати відшкодування, що є умовою відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги  та зазначала, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витратна відновлення транспортного засобу, які були перераховані на СТО, тобто, реальних збитків, які відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому матеріальної шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 26 січня 2020 року о 07 год. 20 хв. по Столичному шосе, 31/1 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу ОСОБА_2 автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та належного ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 .
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Торгівельний дім «Асканія», була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі договору № 115002-2307-3391257.
З метою отримання відшкодування завданих збитків ОСОБА_2 09 лютого 2020 року звернулася до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 73 844,02 грн. На підтвердження завданих збитків позивач надала рахунок-фактуру на ремонт автомобіля № 2078452 та квитанцію про його оплату.
Відповідно до повідомлення від 13 березня 2020 року вих. 1102/ДВЗ ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за страховим випадком, що стався 26 січня 2020 року, згідно договору № 115002-2307-3391257 та страхового акту № 28363/20, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 12 621,25 грн. Згідно повідомлення страховика розмір страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи 0 грн., що передбачений п. 5 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 26).
Відповідно до повідомлення від 19 травня 2020 року вих. 1568/ДВЗ ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за вказаним страховим випадком було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 9 965,78 грн. (а.с.28).
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що нею було виконано ремонт належного їй ТЗ «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 73 844,02 грн., що підтверджується рахунком ФОП ОСОБА_5 № НОМЕР_3 від 07.02.2020 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що було відшкодовано ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та яка підлягає стягненню з відповідача, становить 51256,99 грн. (73844,02 грн. - 22587,03 грн. = 51256,99 грн.).
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить за наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961 - IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону № 1961 - IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно із ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Системний аналіз ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194, ст. 22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 попередньо зверталась до суду із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ «Торгівельний дім «Асканія», про стягнення страхового відшкодування.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2021 року у справі № 752/14089/20 заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку суд встановив, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна»  при визначенні суми страхового відшкодування було дотримано вимог спеціального закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачено страхове відшкодування, яке було розраховано у порядку, встановленому законодавством. Отже, ПрАТ «СК «Євроінс Україна»  було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення для справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача підстав для відшкодування шкоди у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту, визначена позивачем, не перевищує ліміт відповідальності страховика, встановлений у полісі, є необґрунтованими, оскільки власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. 
Не приймаються до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги щодо урахування коефіцієнту фізичного зносу при стягненні суми збитків, оскільки предметом спору у даній справі є саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, тобто, реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 14 лютого 2018 року у справі №754/111/15-ц, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та, в подальшому, до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 51 256,99 грн.
Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи вищевикладене,  колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Жарук М.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року залишенню без змін.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Жарука Максима Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                         Т.О. Невідома

Судді                                                                                                     В.А. Нежура

                                                                                                               І.М. Вербова