П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 512/362/21	

Головуючий І інстанції Брюховецький О.Ю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Савранського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року (смт.Саврань, дата складання повного тексту судового рішення - 11.11.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третьої особи - поліцейського РППС ПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержанта поліції Жар Юрія Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
03.06.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Савранського районного суду Одеської області із позовом до Подільського РУП ГУ НП в Одеській області та 3-ї особи - поліцейського РППС ПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області сержанта поліції Жар Ю.В., у якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 10.04.2021р. серії БАБ №936165   про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400грн.за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.04.2021р. поліцейським РППС ПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержантом поліції Жар Ю.В. було винесено спірну постанову серії ЕАО №4568378 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Позивач не згоден із вказаною постановою, вважає її протиправною, незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, адже він не вчиняв адміністративне правопорушення, оскільки відповідачем, всупереч вимогам чинного законодавства, при винесенні спірної постанови не було з`ясовано належним чином чи було насправді вчинено це адміністративне правопорушення, та чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Ухвалою суду 1-ї інстанції від 10.08.2021р. замінено неналежного відповідача - Подільське РУП ГУ НП в Одеській області на належного - ГУ НП в Одеській області.
Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) позов ОСОБА_1 - задоволено. Скасовано постанову від 10.04.2021р. серії БАБ №936165 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 , винесену поліцейським РППС ПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області сержантом поліції Жар Ю.В., про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 20400 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Одеській області на користь позивача судові витрати на відшкодування судового збору в розмірі 454 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 09.11.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Савранського районного суду Одеської області від 11.10.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
26.11.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021р. дану апеляційну скаргу було залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної адміністративної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ст.311 КАС України, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
10.04.2021 поліцейським РППС ПД №2 ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержант поліції Жар Ю.В. винесено постанову серії БАБ № 936165 про притягнення позивача - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. 
Згідно з вказаною вище постановою, позивач 10.04.2021р. о 22:00 год. рухаючись по вул. Пирогова смт.Саврань Подільського району Одеської області, керував транспортним засобом марки «ZUBR LZX200GY-2» д.р.н. « НОМЕР_1 » без права керування транспортними засобами, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.
Не погоджуючись із правомірністю винесеної відповідачем постанови від 10.04.2021р. №936165, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII.
У відповідності до п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Як визначено ст.35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).
У силу положень ч.5 ст.14 Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Нормамич.4 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність осіб, позбавлених права керування транспортними засобами, за керування транспортним засобом.
Порушення даної норми, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 20400 грн.
У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови,           а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.
Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).
Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Так, як встановлено з матеріалів даної справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 10.04.2021р. серії БАБ №936165 стало керування позивачем, який позбавлений права керування транспортними засобами, автомобілем марки «ZUBR LZX200GY-2» (реєстраційний номер: « НОМЕР_1 »).
Позивач, у свою чергу, заперечує сам факт керування ним вказаним транспортним засобом, що за відсутності належних доказів іншого, виключає наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Так, у поданій апеляційні скарзі відповідач зазначає, що під час патрулювання в смт.Саврань по вул.Пирогова був виявлений транспортний засіб «ZUBR LZX200GY-2» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » за порушення правил дорожнього руху, а саме: водій керував транспортним засобом без шолома. Під час зупинки згаданого вище транспортного засобу водій на неодноразові проблискові маячки та звукову сирену не зупинявся та продовжував втечу. В ході переслідування даного транспортного засобу водій залишив транспортний засіб та втік. Втім, у ході опитування свідка даної пригоди ОСОБА_2 останній повідомив, що за кермом транспортного засобу був саме позивач. До того ж, під час переслідування транспортного засобу «ZUBR LZX200GY-2» поліцейськими велась відеофіксація, з якої чітко видно, що водій (позивач) на неодноразові проблискові маячки та сирену не зупинявся та продовжував втечу. Під час перевірки по базі «АРМОР» було виявлено, що ОСОБА_1 позбавлений правом керування будь-яких наземних та не наземних транспортних засобів. В результаті чого, стосовно позивача було складено постанову за ч.4 ст.126 КУпАП в присутності громадянина ОСОБА_2 . 
При цьому, відповідач посилається на відеоматеріали «WhatsApp Vidoe 2021-08-31 at 11.36.36» які нібито були надані ним в додатках та містилися за посиланням в електронному листі.
Так, за змістом ст.31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких, зокрема, перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, а також застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 вказаного Закону встановлено те, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання ПДР.
Отже, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність (відсутність) адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, а також інші обставини, встановлюються, серед іншого, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та іншими визначеними законодавством доказами.
Проте, у даному випадку, колегія суддів констатує відсутність у матеріалах справи будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів (у тому числі відео-та/або фотоматеріали) на підтвердження факту скоєння позивачем правопорушення, вказаного у постанові від 10.04.2021р. серії БАБ №936165, та, відповідно, законності дій щодо її складення.
Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є актом індивідуальної дії (рішенням суб`єкта владних повноважень) щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками РУП ГУНП в Одеській області може бути доказом у справі виключно у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2019р. у справі №127/163/17-а та від 26.04.2018р. у справі №338/1/17.
Верховний Суд у своїй постанові від 08.07.2020р. у справі № 177/525/17 зазначив, що сам факт визнання особою вини у порушенні, на що, зокрема, посилається відповідач і в даній справі, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 10.04.2021р. серії БАБ №936165 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП відсутні жодні посилання на технічний засіб, за допомогою якого посадовими особами ГУНП в Одеській області здійснено відеозапис (згаданий в апеляційній скарзі відповідача), яким нібито й було зафіксовано факт правопорушення водієм транспортного засобу «ZUBR LZX200GY-2» (реєстраційний номер: « НОМЕР_1 ») порушення вказаної норми КУпАП.
Втім, положеннями ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або ж відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові від 10.04.2021р. серії БАБ №936165 по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого було здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства (норми ст.70 КАС України), такий не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Більше того, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом у своїх постановах від 15.11.2018р. у справі №524/5536/17 від 30.05.2018р. у справі №337/3389/16 та від 17.07.2019р. у справі №295/3099/17.
Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не надано жодних доказів та відповідно не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях. 
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В обсязі встановлених обставин, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтами при розгляді справи в судах обох інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Савранського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 30.05.2022р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                    В.О. Скрипченко