ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/14374/21 пров. № А/857/5375/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Качмара В.Я., Кушнерика М.П. 
з участю секретаря судового засідання     Михальської М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року (суддя першої інстанції Крутько О.В, м. Львів, повне рішення складено 18.02.2022)
В С Т А Н О В И В :
22.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 16.06.2021 № 2376 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВнП № 2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення зауваження.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 16.06.2021 № 2376 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВнП № 2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення – зауваження. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.
Не погодившись із рішенням, вважаючи таке ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, Головне управління Національної поліції у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 08.02.2022 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач оскаржує наказ від 16.06.2021 № 2376 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВнП № 2 Симбірського РВП ГУНП Львівській області». При цьому ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо до прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Із спірним наказом ОСОБА_1 ознайомився 24.06.2921. Отже, саме з цієї дати повинен обчислюватися місячний строк звернення до суду. Таким чином, судом безпідставно поновлено позивачу строк звернення до суду. Також апелянт зазначає, що підставою для видання оскарженого наказу послужило службове розслідування, проведене за фактом можливих неправомірних дій зі сторони окремих працівників відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, в ході якого встановлено, що 05.05.2021 мобільною групою ГУНП у Львівській області при перевірці стану дотримання поліцейськими службової дисципліни та законності запобігання надзвичайних подій за їх участю у відділенні поліції № 2 Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області виявлено наступні недоліки в організації роботи підрозділу, зокрема, при перевірці службової документації, а саме: книги нарядів (інв. № 168 від 26.02.2021) встановлено, що з 08:00 14.04.2021 по 08:00 15.04.2021 на службу в складі добового наряду заступили старший інспектор черговий частини майор поліції ОСОБА_1 та оперуповноважений СКП майор поліції ОСОБА_2 , котрі між собою являються близькими особами – двоюрідними братами, тобто під час спільного несення служби по обслуговуванню території відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУНП наявний приватний інтерес, який зумовлений сімейними обставинами та може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття ними рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання службових завдань під час спільного несення служби в складі добового наряду, однак відомості щодо повідомлення зазначених поліцейських своїх безпосередніх керівників та вжиття заходів врегулювання на момент перевірки відсутні, що вказує на можливе порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції». Самбірському РВП ГУНП видано доручення від 22.01.2021 № 4 «Про додаткові заходи щодо запобігання конфлікту інтересів в частині спільної роботи близьких осіб», згідно п.24 якого майорам поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 забороняється здійснювати перевірочні, оціночні чи контрольні функції службової діяльності один одного під час несення служби. Отже, вказані особи не вжили заходів, щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, не повідомили про наявний в них конфлікт інтересів безпосереднього керівника, чим порушили службову дисципліну.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Позивач ні його представник у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Так, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 02.06.2022, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.  
Також представник позивача ОСОБА_3 був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, зазначений ним у матеріалах справи, вказане повідомлення прийняте ним 30.05.2022 о 14:31 год, що підтверджено телефонограмою. 
У судовому засіданні представник відповідача Невелич Ю.В. підтримала вимоги апеляційної скарги та надала пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.05.2021 мобільною групою ГУНП у Львівській області проведено перевірку відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівської області, за результатами якої виявлено ряд порушень службової дисципліни працівниками вказаного підрозділу. Дана обставина стала приводом для призначення службового розслідування.
Службове розслідування призначено наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 14.05.2021 № 1928 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії».
Дисциплінарною комісією у складі голови комісії інспектора ВІОС УКЗ ГУНП капітана поліції ОСОБА_4 , старшого інспектора з ОД ВІОС УКЗ ГУНП майора поліції ОСОБА_5 та інспектора СКЗ ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , при проведенні службового розслідування, виявлено недоліки в організації роботи ВП № 2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, а саме: при перевірці службової документації, а саме: книги нарядів (інв. № 168 від 26.02.2021) встановлено, що з 08:00 14.04.2021 по 08:00 15.04.2021 на службу в складі добового наряду заступили старший інспектор черговий чергової частини майор поліції ОСОБА_1 та оперуповноважений СКП майор поліції ОСОБА_2 , котрі між собою являються близькими особами двоюрідними братами, тобто під час спільного несення служби по обслуговуванню адміністративної території відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУНП наявний приватний інтерес, який зумовлений сімейними обставинами та може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття ними рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання службових завдань під час спільного несення служби в складі добового наряду, однак, відомості щодо повідомлення зазначених поліцейських своїх безпосередніх керівників та вжиття заходів врегулювання на момент перевірки відсутні.
Дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що старший інспектор черговий чергової частини відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУНП майор поліції ОСОБА_1 та оперуповноважений СКП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області майор поліції ОСОБА_2 не вжили заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, не повідомили про наявний в них конфлікт інтересів безпосереднього керівника, чим порушили службову дисципліну, зокрема ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України, нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, п. 5 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 та ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ.
Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 2376 від 16.06.2021 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВнП № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області» за порушення службової дисципліни, основних обов`язків поліцейського, передбачених ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.5 ч.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, на підставі п.1 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до старшого інспектора чергового чергової частини відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення зауваження.
31.07.2021 Національним агентством з питань запобігання корупції, Департамент запобігання та виявлення корупції направлено ОСОБА_1 лист-повідомлення № 23-03/53934/21 від 19.07.2021 про те, що згідно зі ст. 59 Закону України «Про запобігання корупції» відомості про нього внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ від 16.06.2021 № 2376 виданий за наслідками проведеного службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУ НП у Львівській області № 1928 від 14.05.2021 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії», який винесений за наслідками перевірки мобільної групи ГУНП у Львівській області службової дисципліни працівників відділення поліції № 2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області. Відповідач не надав до суду доказів надходження подання від спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції з вимогою щодо проведення службового розслідування відносно позивача з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції». Приймаючи оскаржуваний наказ, відповідач послався на порушення службової дисципліни, що виразилося у недотриманні вимог ч.1 ст. 28 Закону "Про запобігання корупції", п. 5 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", як підставу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Такі висновки відповідача є помилковими, оскільки обов`язками працівника поліції необхідно вважати забезпечення реалізації завдань, поставлених перед поліцією суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних функцій шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. З метою недопущення порушення антикорупційного законодавства позивачем було вжито заходів щодо повідомлення про проходження служби у ВП з двоюрідним братом ОСОБА_2 , про що свідчить доручення від 22.01.2021 № 4, яким визначено уповноважених осіб щодо здійснення зовнішнього контролю під час складання щомісячних графіків чергувань працівників відділення поліції. Відповідачем не доведено твердження про недотримання старшим інспектором черговим майором поліції ОСОБА_1 та оперуповноважений сектору кримінальної поліції Самбірського РВП майор поліції ОСОБА_2 вимог антикорупційного законодавства, їх участі у службових розслідуваннях, здійснення перевірочних, оціночних чи контрольних функцій службової діяльності у досліджуваному при проведенні службового розслідування випадку. А отже, відповідачем не доведено наявність самого факту вчинення ними порушення вимог частини 1 ст. 28 Закону № 1700-VІІ. Також суд дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., понесення яких підтверджено матеріалами справи 
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування наказу в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення зауваження.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (Далі - дисциплінарний статут) поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру.
При розгляді справ з приводу проходження громадянами публічної служби судам необхідно зважати, що для зайняття посади публічної служби особа має відповідати вимогам, встановленим у Конституції та спеціальних законах України (у т.ч. Дисциплінарному статуті).
Вимоги, обмеження та заборони, встановлені спеціальними законами до поліцейських, пов`язані із специфікою виконуваних ними завдань, функцій держави та службових повноважень.
Отже, чинним законодавством встановлено місячний строк звернення до суду з позовом про вирішення публічно-правового спору щодо визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення. 
Строк звернення до адміністративного суду – це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. 
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
ОСОБА_1 оскаржує наказ від 16.06.2021 № 2376 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВнП № 2 Симбірського РВП ГУНП Львівській області». 
Із матеріалів справи видно, що із спірним наказом ОСОБА_1 ознайомився 24.06.2021, що підтверджено листком ознайомлення з наказом  ГУНП Львівській області від 16.06.2021 №2376, де позивачем поставлено особистий підпис та зазначену дату (а.с. 50).
Отже, з 24.06.2021 позивачу було достеменно відомо про спірний наказ від 16.06.2021 № 2376 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВнП № 2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області» в частині застосування до нього дисциплінарного стягнення зауваження.
Із матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду з даним позовом через засоби поштового зв`язку лише 22.08.2021, згідно поштового штампу на конверті.
Отже, ОСОБА_1 звернувся до суду з таким позовом поза межами місячного строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що він дізнався про порушене право 31.07.2021 (з часу надходження повідомлення з НАЗК), а 12.08.2021 отримав витяг з оскаржуваного наказу», оскільки позивач оскаржує наказ ГУНП у Львівській області від 16.06.2021 № 2376 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВнП № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області» в частині застосування до нього дисциплінарного стягнення – зауваження, а не повідомлення НАЗК про те, що позивача внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поновлення строку з огляду на те, що відповідачем не зазначено особу, яка здійснила ознайомлення позивача з наказом, а ОСОБА_1 згідно копії з журналу інструктажів 24.06.2021 перебував на добовому чергуванні та  незначний пропуск позивачем строку звернення до суду. 
Так, згідно ч.2 ст. 22 Дисциплінарного статуту передбачено, що наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.
Отже, ГУНП у Львівській області належним чином ознайомило ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом (про що свідчить його особистий підпис у відомості) саме 24.06.2021. Перебування позивача на добовому чергуванні лише підтверджує факт перебування позивача на роботі, а відтак і наявність у останнього можливості ознайомитися з ним.
Щодо доводів про незначний період часу, що минув з часу закінчення встановленого законом строку, апеляційний суд зазначає, що такий більше як вдвічі перевищує встановлений законом місячний строк, що з огляду на специфіку правовідносин не можна визнати незначним. 
Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропущення ОСОБА_1 установленого процесуальним     законом     місячного строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, а також позивачем не вказано і не підтверджено відповідними доказами про існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
При цьому апеляційний суд неодноразово вживав заходи для забезпечення участі позивача в судовому засіданні з метою з`ясування обставин пропуску строку звернення до суду та його поновлення. Разом з тим, позивач в судове засідання не з`явився. 
До суду апеляційної інстанції позивач подав заяву з процесуальних питань, в якій не навів інших обставин для поновлення строку ніж тих, що в суді першої інстанції.
Отже, підстав для поновлення строку звернення до суду немає. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.     315, п. 4 ч. 1 ст.     317, ч. 1 ст.     319 КАС України     за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та прийняти нове рішення про залишення позовних вимог без розгляду.
Крім того, відповідно до ч. 2      ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,      суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до      ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).
Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або      законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 22.06.2022 у зв`язку з тимчасовою відсутністю головуючого судді Большакової О.О.