КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/28252/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5863/2022
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
24 травня 2022 року                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П., 
за участю секретаря судового засідання Качалаби О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року про залишення позову без розгляду у складі судді Волошина В.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Павлюк  Назар Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - 

В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ТОВ "Вердикт капітал", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець Павлюк Н.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 рокускасувати та направити справу для подальшого розгляду до того ж суду.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в оскаржуваній ухвалі, підставою для залишення позовної заяви без розгляду було те, що позивач не з`явився в судові засідання від 02.03.2021 та 26.05.2021, будучи повідомленим, про поважність своєї неявки в судові засідання суд не повідомляв, що не відповідає дійсності, оскільки до суду було направлено клопотання від 02.03.2021 та повідомлено про причини своєї не явки, а також висловлено прохання розглянути клопотання без участі позивача, оскільки останній розумів, що з метою залучення нового відповідача буде зроблена перерва в розгляді справи. А щодо засідання від 26.05.2021, то позивач фізично не мав можливість повідомити суд про причини своєї неявки, оскільки на той час був вимушений перебувати вдома на самоізоляції.
 
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату розгляду справи повідомлялися належно, тому колегія суддів  відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.
 
Повертаючи без розгляду позов на підставі на підставі ч. 2 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того,що сторона позивача, систематично не з`являлася до суду без поважних причин .
 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
 
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.
 
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
 
Частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
 
У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов?язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
 
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
 
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
 
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин
 
Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.
 
Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.
 
У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, положеннями статей 223, 257 ЦПК України передбачено подання заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.
 
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції вказав, що  ОСОБА_1 повторно не з`явилася в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Зауважив, що при вирішенні зазначеного процесуального питання, суд ураховує практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення права особи на доступ до правосуддя.
 
У судове засідання, призначене на 11:00 02.03.2020, ОСОБА_1 не з`явився,  направив клопотання про заміну відповідача з ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал», а також відкладення розгляду справи на іншу дату, пояснивши неможливість його прибуття у судове засідання  з огляду на заплановану зустріч з новим кредитором (а.с.126 т. 1).
 
Про розгляд справи на 26.05.2022 ОСОБА_1 повідомлений засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_1 належно, про що свідчить поштове відправлення про вручення судової повістки 11.05.2021 (а.с 136 т.1.).
 
Разом з тим з огляду на те, що позивач звернулася до суду у липні 2019, але жодного разу не з`явився в судові засідання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 умисно затягує розгляд справи, що призвело до спливу розумного строку її розгляду.
 
Установивши що позивач був належний повідомлений про розгляд справи, у жодне із судових засідань не з`явився і не повідомив суд про причини своєї неявки, не подавав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також урахувавши тривалість перебування справи в суді, якою позивач не цікавився і не демонстрував готовність брати участь у її розгляді по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
 
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Судом також враховується стала практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
 
Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.
 
Узагальнюючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено з дотриманням норм процесуального права та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що залишення без розгляду  позовної заяви  ОСОБА_1 призвело до грубого порушення судом першої інстанції його процесуальних прав є необґрунтованими.
         
Відповідно до  ст. 375 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає  апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення районного суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено  31 травня 2022 року. 

Суддя-доповідач: 

Судді: