КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА[1]
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника               Домітращук І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника               Домітращук Ірини Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року, -
 
                                             ВСТАНОВИЛА:
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1  01.02.2022 року о 23 год. 15 хв.по Столичному шосе, 190 у м. Києві керував транспортним засобом «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнин рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності лікаря за адресою м. Київ, вул. П. Запорожця, 20, тобто порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року, захисник Домітращук І.М. в інтересах            ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
   Апелянт обґрунтовує свої доводи тим, що висновки суду першої інстанції про його винуватість не відповідають фактичним обставинам, оскільки не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами;           звертає увагу на те, що ОСОБА_1 безпідставно зупинили; наполягає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я; дії працівників поліції щодо           ОСОБА_1 були упередженими; працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його процесуальні права та правові наслідкі відмови. Крім того, захисник посилається на те, що відеофіксація проводилась не безперервно, що є порушенням Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затверджену наказом МВС України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за №28/3299.
    Разом з цим, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження   постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки захисником Домітращук І.М. апеляційна скарга фактично була подана в межах строку на апеляційне оскарження, однак її було повернуто апеляційним судом з тих підстав, що окрім ордеру захисником не додано витягу з договору, в якому зазначено її повноваження або обмеження її прав на вчинення окремих дій як захисника, засвідченого підписами сторін. Вказану постанову про повернення апеляційної скарги апелянт отримала 30.06.2022 року. 
       У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
      Розглянувши клопотання захисника Домітращук І.М., з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити їй строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин з огляду на те, що особа у розумний строк цікавилася рухом справи та вживала заходи, спрямовані на реалізацію процесуальних прав у передбачений законом строк, таким чином реалізувавши свої права та обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , його захисника Домітращук І.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, у тому числі відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
В рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підлягає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягав, що він фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки у подальшому він погодився пройти огляд у лікарні.
Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР за № 010169 від 02.02.2022 року, ОСОБА_1  01.02.2022 року о 23 год. 15 хв. по Столичному шосе, 190 у м. Києві керував транспортним засобом «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнин рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку у присутності лікаря за адресою м. Київ, вул. П. Запорожця, 20, тобто порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і порушень при його складанні, що стали би підставою для визнання його недопустимим документом не встановлено.
Обставини, викладені у протоколі, підтверджуються даними відеозапису, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , який перебував у закладі охорони здоров`я (який входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженого управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій) інспектором поліції та лікарем запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я; під час довготривалого спілкування з лікарем ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я у присутності працівника поліції та лікаря. При цьому лікарем ОСОБА_1 роз`яснено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, з`ясовано технічний засіб відеофіксації (бодікамера інспектора поліції), на якому проводилася фіксація. Відмова ОСОБА_1 прийнята лікарем у присутності поліцейського та зафіксована на відео, на підставі чого і було складено протокол про адміністративне правопорушення.
В подальшому згода ОСОБА_1 , як він про це стверджує, після його відмови від проходження огляду та фіксацію процедури як на відео, так і документально, не тягне за собою правових наслідків.
Досліджені апеляційним судом докази є належними доказами у розумінні ст. 252 КУпАП та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку.
Отже, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП, повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку кожному доказу із наведенням відповідних мотивів та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належним чином вмотивувавши своє рішення. 
Обґрунтованих доводів, які стали би безумовними підставами для закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення у межах апеляційної скарги не встановлено таких порушень, що унеможливили би прийняття законного та обґрунтованого рішення. 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
 
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання захисника Домітращук Ірини Михайлівни - задовольнити. Строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року - поновити.
Апеляційну скаргу захисника Домітращук Ірини Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її  винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
                Суддя
Київського апеляційногосуду                                               Олена СІТАЙЛО

Справа № 33/824/2000/2022                                                 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Бондаренко Г.В.
                                                                                                                  Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.