Постанова                                           
Іменем України
10 травня 2022 року
м. Київ
справа № 181/1144/20
провадження № 61-14505св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр», 
відповідач -  ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 
2021 року у складі судді Літвінової Л. Ф. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у складі колегії суддів: 
Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
ВСТАНОВИВ:
Основний зміст позовної заяви 
У грудні 2020 року кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр» (далі - КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр») звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У лютому 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, у якій він, посилаючись положення пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України, просив суд залишити позовну заяву КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» без розгляду, оскільки відповідно до умов 
пункту 10.1 кредитного договору від 25 червня 2010 року № 290Г зазначена справа підлягає розгляду не судом загальної юрисдикції, а постійно діючим Третейським судом.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області 
від 30 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року, позовну заяву 
КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» залишено без розгляду.
Судові рішення обґрунтовано тим, що у 25 червня 2010 року 
КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 290Г, за умовами цього договору кредитна спілка надала ОСОБА_1 кредит у розмірі 79 020,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних. Пунктом 10.1 зазначеного кредитного договору сторони погодили, що всі спори, розбіжності, вимоги та претензії, які виникають при виконанні цього договору, чи у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають третейському розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Правозахист» згідно з регламентом Третейського суду.
Встановивши вказані обставини справи, суди дійшли висновку, що позов 
КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає залишенню без розгляду, оскільки кредитний договір містить третейське застереження і відповідач до початку розгляду справи по суті та до подання ним першої заяви по суті спору, подав заперечення проти вирішення спору Межівським районним судом Дніпропетровської області. Доказів того, що угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана суду сторонами не надано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У серпні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку 
КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» подала касаційну скаргу на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області 
від 30 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 27 липня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що укладений між сторонами кредитний договір з огляду на суб`єктний склад його учасників та цільове призначення кредиту вочевидь є споживчим. Матеріалами справи цілком доведено, і ніким не заперечується, що зазначений договір є саме договором про надання споживчого кредиту, а відтак на спір з приводу його виконання незалежно від ініціатора такого судового спору (кредитодавець чи позичальник) розповсюджується норма пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», яка унеможливлює розгляд цієї категорії спорів третейським судом.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу КС «Дніпропетровський обласний центр», у якому він просив зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25 червня 2010 року КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 290Г.
За умовами цього договору кредитна спілка надала ОСОБА_1 кредит у розмірі 79 020,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних.
Пунктом 10.1 зазначеного кредитного договору сторони погодили, що всі спори, розбіжності, вимоги та претензії, які виникають при виконанні цього договору, чи у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають третейському розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Правозахист» згідно з регламентом Третейського суду.
У лютому 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, у якій він, посилаючись положення пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України, просив суд залишити позовну заяву КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» без розгляду, оскільки відповідно до умов пункту 10.1 кредитного договору від 25 червня 2010 року № 290Г зазначена справа підлягає розгляду не судом загальної юрисдикції, а постійно діючим Третейським судом.
Позиція Верховного Суду
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Зазначені положення дають підстави для висновку, що обов`язковою умовою для залишення позову без розгляду є встановлення судом наступних обставин - третейська угода не є недійсною; угода не втратила чинність; третейська угода може бути виконана.
Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей Закону України «Про споживче кредитування» споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейський суди» встановлено, що спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
Статтею 6 Закону України «Про третейський суди» зазначено, що третейські суди не розглядають справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року 
№ 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої 
статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15, 
від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-2712цс15, з яким у подальшому погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі 
№ 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18).
Враховуючи викладене, суди, залишаючи позовну заяву без розгляду, не врахували того, що третейська угода за пунктом 10.1 кредитного договору від 25 червня 2010 року № 290Г не може бути виконана, оскільки предметом договору є надання ОСОБА_1 споживчого кредиту.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувані судові рішення, з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» задовольнити.
Ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області 
від 30 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 27 липня 2021 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            С. Ф. Хопта
В. В. Шипович