УХВАЛА

30 червня 2022 року 
м. Київ

справа № 580/2358/21
адміністративне провадження № К/990/14761/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А.,  перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жорнік Марії Олегівни на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 580/2358/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про стягнення заробітної плати,  
в с т а н о в и в:  
Адвокат Жорнік Марія Олегівна звернулася в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, у якому просила:  
- стягнути з Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради невиплачену заробітну плату за липень, серпень, вересень 2020 року у розмірі 204450 грн.    
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь  ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за липень, серпень, вересень 2020 року у розмірі 37754 (тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн.  У задоволенні іншої частини позову відмовлено.  
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.  
Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції,  представник ОСОБА_1 - адвокат Жорнік Марія Олегівна  звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до  статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі - КАС України), надіславши її засобами поштового зв`язку 10 червня  2022 року.  
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне зазначити таке.  
Пунктом 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.  
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".  
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.  
З 8 лютого 2020 року набрав чинності  Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.  
Імперативними приписами частини четвертої  статті 328 КАС України  обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:    
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;    
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;    
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 351 цього Кодексу.  
Згідно з пунктом четвертим частини другої  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).  
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.  
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.  
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).  
Системний аналіз наведених положень  КАС України  дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права  має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої  статті 328 КАС України  як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.  
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник на виконання вимог  статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду, посилається на пункт 1 частини четвертої  статті 328 КАС України  й покликається на те, що судом апеляційної інстанції прийнято оскаржуване рішення  без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №495/5105/17.  
Однак посилаючись на вказану підставу касаційного оскарження, скаржник хоча й робить покликання на постанову Верховного Суду,  висновки з якої, на його думку, помилково не були застосовані судом попередньої інстанції, проте жодним чином не обґрунтував подібність правовідносин у цих справах.  
Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої  статті 328 КАС України  є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.  
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.  
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.  
Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої  статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.  
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин і відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.  
Проте, оскаржуючи судове рішення з підстав пункту 1  статті 328 КАС України, скаржник не обґрунтував, що указана ним постанова ухвалена у справі за подібними відносинами із цією справою.   
Отже, наведені обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої  статті 328 КАС України.  
В решті, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.  
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені    статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.  
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя  статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша  статті 341 КАС України).  
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.  
З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу потрібно  повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.          
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,  Суд        
у х в а л и в:              
Касаційну скаргу  представника ОСОБА_1 - адвоката Жорнік Марії Олегівни на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі №580/2358/21  повернути скаржнику.                      
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.          
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.        
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.        

Суддя	О.А. Губська