Постанова
Іменем України
                                                                                       
09 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 686/18234/20
провадження № 61-12976св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - публічне акціонерне товариства «Проскурів»,
третя особа - Хмельницьке бюро технічної інвентаризації,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Проскурів», підписану адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2021 року в складі судді Продана Б. Г. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року в складі колегії суддів Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Історія справи
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Проскурів» про визнання незаконною та скасування державної реєстрації.
 
Позов мотивувала тим, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка була надана їй та членам її сім`ї в 1987 році як учаснику колгоспу «Комунар». З 1988 року вона разом із членами своєї сім`ї вселилися у виділену їй квартиру на підставі ордера № 042464 та зареєструвалася в ній. Вказувала, що в липні 2018 року ПАТ «Проскурів» зареєструвало право власності на квартиру, в якій вона проживає разом із сім`єю на законних підставах. Уважає, що реєстрація права власності на квартиру за позивачем проведена незаконно та порушує її права як квартиронаймача.
 
Тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ПАТ «Проскурів».
 
У липні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Проскурів» про визнання незаконною та скасування державної реєстрації.
 
Вказував, що він є наймачем квартири АДРЕСА_2 з 1988 року. В зазначену квартиру він вселився на підставі ордера №042469. 15 червня 2018 року ПАТ «Проскурів» зареєструвало право власності на квартиру, в якій проживає позивач, про що йому стало відомо в 2020 році. Вважає, що реєстрація права власності на квартиру проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
 
З огляду на викладене просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за ПАТ «Проскурів».
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №686/18234/20 за позовною заявою ОСОБА_1 та цивільну справу №686/18235/20 за позовною заявою ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року, позов задоволено: визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «Проскурів».
 
Судові рішення мотивовані тим, що державна реєстрація права власності на вказані квартири за відповідачем проведена з порушенням вимог закону. Зокрема, суди вказали на те, що при здійсненні державної реєстрації відповідач надав державному реєстратору акти приймання-передачі майна від агрофірми «Проскурів» до статутного фонду САТ «Проскурів», правонаступником якого є відповідач. При цьому суди встановили, що документів, які б посвідчували право власності як агрофірми «Проскурів», так і ПАТ «Проскурів» на спірні квартири державному реєстратору надано не було, як не було надано й статуту САТ «Проскурів» на підтвердження того, що агрофірма «Проскурів» є його засновником чи учасником. Доводи відповідача про те, що реєстрація за ним права власності на квартири не порушує прав та інтересів позивачів, суди відхилили з посиланням на статті 317, 319 ЦК України, зазначивши, що внаслідок реєстрації права власності на квартири відповідачу належать усі права володіння, користування та розпоряджання майном незалежно від волі інших осіб, в тому числі квартиронаймачів та членів їх сімей, які він може реалізувати в будь-який час на свій розсуд, чим порушуються житлові права позивачів.
 
Аргументи учасників справи
 
29 липня 2021 року ПАТ «Проскурів» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просило їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
            житловий будинок  АДРЕСА_4 не передавався в комунальну власність територіальної громади, не може бути об`єктом приватизації, а тому державна реєстрація права власності за відповідачем на розташовані в ньому квартири жодним чином не порушує права позивачів;
            державна реєстрація права власності на спірні квартири за ПАТ «Проскурів» проведена з дотриманням вимог статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;
            наявність накладеного в кримінальному провадженні арешту на майно ПАТ «Проскурів» є беззаперечною підставою для відмови в задоволенні позову про скасування державної реєстрації на таке майно.
 
У листопаді 2021 року до Верховного Суду від позивачів надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивачі просять залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Відзив мотивовано тим, що суди зробили правильний висновок про те, що проведення державної реєстрації права власності за відповідачем на квартири, наймачами яких є позивачі, порушує їх житлові права. Наголошують, що предметом цього спору є не приватизація ними квартир, а порушення їх прав як наймачів. При цьому вказують також на те, що спірні квартири не були передані до комунальної власності територіальної громади виключно внаслідок неправомірних дій відповідача, який передав на баланс громади лише ті об`єкти житлового фонду, наймачі яких погодилися сплатити товариству кошти. Вказують також, що суди зробили правильний висновок про порушення відповідачем вимог закону щодо обсягу документів, які підлягають поданню державному реєстратору для здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Зазначають, що наявність накладеного у межах кримінального провадження арешту на все майно ПАТ «Проскурів» не перешкоджає задоволенню цього позову, оскільки під час чинності арешту позивачі будь-яких юридично значущих дій щодо такого майна не вчиняли. При цьому ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року вказаний арешт вже було скасовано.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі.
 
Межі та підстави касаційного перегляду 
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року зазначено, що заявник оскаржує судове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, вказуючи, що суд при вирішенні справи не застосував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 9901/22/17, від 06 червня 2018 року в справі № 800/489/17, від 06 лютого 2019 року в справі № 9901/815/18, від 20 серпня 2020 року в справі № 916/2464/19, від 15 травня 2018 року в справі № 335/12096/15-ц, від 23 травня 2018 року в справі № 569/4374/16-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 755/9215/15-ц, від 19 червня 2019 року в справі № 914/1671/17.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 - квартири АДРЕСА_2 .
 
Постановою правління колгоспу «Комунар» від 31 грудня 1987 року позивачам як членам цього колгоспу, який збудував цей будинок, були виділені квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 . 
 
У 1988 році позивачі разом із сім`ями вселилися у виділені їм квартири та зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою.
 
На підставі ордеру №042464 ОСОБА_1 з сім`єю в складі 4 осіб вселилася в квартиру АДРЕСА_1 .
На підставі ордеру №042469 ОСОБА_2 з cім`єю в складі 4 осіб вселився в квартиру АДРЕСА_5 .
 
11 квітня 2013 року житловий будинок по АДРЕСА_6 взято на облік як безхазяйне майно.
 
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 липня 2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2014 року про передачу житлового будинку по АДРЕСА_6 у власність територіальної громади міста Хмельницького скасовано, заяву управління комунального господарства Хмельницької міської ради про передачу житлового будинку у власність територіальної громади міста Хмельницького залишено без розгляду.
 
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №421120093 від 18 липня 2018 року зареєстровано право власності ПАТ «Проскурів» на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131266154 від 18 липня 2018 року підставою виникнення права власності ПАТ «Проскурів» на квартиру АДРЕСА_1 є акт приймання-передачі нерухомого майна б/н від 03 жовтня 1996 року, акт державної приймальної комісії від 18 травня 1989 року, довідка ПАТ «Проскурів» №22 від 10 липня 2018 року.
 
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41624354 від 15 червня 2018 року зареєстровано право власності ПАТ «Проскурів» на квартиру АДРЕСА_2 .
 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127712410 від 15 червня 2018 року підставою виникнення права власності ПАТ «Проскурів» на квартиру АДРЕСА_5 є довідка проектувальника ОСОБА_3 б/н від 19 травня 2016 року, акт державної приймальної комісії від 18 травня 1989 року, довідка ПАТ «Проскурів» №21 від 12 червня 2018 року, акт приймання-передачі нерухомого майна Агрофірма «Проскурів» до статутного фонду САТ «Проскурів».
 
Відповідно до акту приймання-передачі майна від 03 жовтня 1996 року агрофірма «Проскурів» передала САТ «Проскурів» майно, зокрема, багатоквартирний будинок по АДРЕСА_6 .
 
Рішенням Хмельницької міської ради №401 від 09 червня 2016 року в комунальну власність територіальної громади міста передано усі квартири в будинку по АДРЕСА_4 , окрім трьох: №№ 3, 7, 8.
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року за клопотанням слідчого Першого відділення слідчого відділу ХВП ГУНП у Хмельницькій області у кримінальному провадженні за № 61019240000000454 накладено арешт на все майно ПАТ «Проскурів».
 
Позиція Верховного Суду
 
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 указаного Закону).
 
Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
 
В обґрунтування законності підстав набуття права власності на спірні квартири відповідач посилався на те, що 03 жовтня 1996 року агрофірма «Проскурів» на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна передала багатоквартирний будинок по АДРЕСА_6 як внесок у статутний фонд сільськогосподарському акціонерному товариству «Проскурів» згідно установчого договору про створення САТ «Проскурів» від 28 вересня 1996 року.
 
У статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухомість, та їх обтяжень» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності та інших речових прав, серед яких указаний акт-приймання передачі майна до статутного фонду відсутній. 
Згідно пункту 48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються:
1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);
2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.
 
Установивши, що відповідач при зверненні до державного реєстратора не надав йому документ, що посвідчує право власності як агрофірми «Проскурів», так і ПАТ «Проскурів» на вказане майно, оскільки акт приймання-передачі майна не є правовстановлюючим документом, а наданий заявником акт про прийняття будинку в експлуатацію після його будівництва колгоспом «Комунар» стосується іншого об`єкта нерухомого майна, суди зробили правильний висновок про те, що державна реєстрація права власності на спірні квартири за відповідачем проведена з порушенням вимог закону.
 
Колегія суддів уважає слушними доводи касаційної скарги про те, що порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухомість, та їх обтяжень» може бути підставою для скасування державної реєстрації лише за умови встановлення факту порушення такою реєстрацією прав позивачів.
 
Положеннями статті 4 ЦПК України, статей 15, 16 ЦК України визначено, що підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) такого права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 800/489/17 (провадження № 11-527асі18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним». Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення».
 
Близькі за змістом висновки містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 9901/22/17 (провадження № 11-64сап18)та від 06 лютого 2019 року в справі № 9901/815/18 (провадження № 11-1323заі18).
 
У справі, що переглядається, суди констатували, що проведення державної реєстрації права власності за відповідачем на квартири, наймачами яких є позивачі та в яких вони на законних підставах проживають з 1988 року, об`єктивно порушує їх права, оскільки в силу положень статей 317, 319 ЦК відповідач набув усіх правомочностей власника нерухомого майна, зокрема, щодо розпорядження ним незалежно від волі інших осіб, в тому числі квартиронаймачів та членів їх сімей, чим порушуються житлові права позивачів.
 
При цьому можливість приватизації спірних квартир позивачами не входить до предмета доказування в цій справі, предметом якого є захист передбаченого в статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права позивачів на житло. 
 
Колегія суддів також приймає до уваги встановлені судами обставини щодо передання відповідачем усіх квартир, розташованих у будинку АДРЕСА_4 , до комунальної власності, крім квартир, належних позивачам.
 
З огляду на викладене відсутні підстави для висновку, що оскаржені судові рішення прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 800/489/17 (провадження № 11-527асі18), від 14 березня 2018 року в справі № 9901/22/17 (провадження № 11-64сап18)та від 06 лютого 2019 року в справі № 9901/815/18 (провадження № 11-1323заі18).
 
Колегія суддів не приймає аргументи касаційної скарги щодо неможливості скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за наявності накладеного на таке майно арешту в межах кримінального провадження з таких мотивів.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2019 року в справі № 914/1671/17, на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «арешт майна - це тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Отже, арешт, накладений в межах кримінальної справи, є заходом забезпечення кримінального провадження, застосованим згідно з нормами КПК України і його скасування відбувається в порядку, визначеному статтею 174 КПК України».
 
Суди встановили, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року за клопотанням слідчого Першого відділення слідчого відділу ХВП ГУНП у Хмельницькій області у кримінальному провадженні за № 61019240000000454 накладено арешт на все майно ПАТ «Проскурів».
 
При цьому, як вже наголошувалося вище, метою пред`явлення позову в справі, що переглядається, є захист прав позивачів як квартиронаймачів з 1988 року на житло, а не зміна власника спірних квартир та, відповідно, приховання належного ПАТ «Проскурів» майна від слідства.
 
За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року в справі № 757/19464/21-к скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року.
 
Відповідач у касаційній скарзі не навів аргументів того, яким чином накладений на майно ПАТ «Проскурів» у межах кримінального провадження арешт перешкоджає задоволенню позову про скасування державної реєстрації права власності за умови, що відповідний арешт вже було скасовано на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції.
 
Посилання відповідача в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 20 серпня 2020 року в справі № 916/2464/19, від 15 травня 2018 року в справі № 335/12096/15-ц, від 23 травня 2018 року в справі № 569/4374/16-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 755/9215/15-ц колегія суддів не приймає, оскільки вказані постанови прийняті судом касаційної інстанції за інших фактичних обставин, а тому правовідносини в перелічених справах та у справі, що переглядається, не є подібними.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішенні прийнята без дотримання норм матеріального й процесуального права та без урахування висновку щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 800/489/17 (провадження № 11-527асі18), від 14 березня 2018 року в справі № 9901/22/17 (провадження № 11-64сап18)та від 06 лютого 2019 року в справі № 9901/815/18 (провадження № 11-1323заі18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2019 року в справі № 914/1671/17, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Проскурів», підписану адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
                                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                                                     М. М. Русинчук