П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/15891/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К.  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
31 травня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Ватаманюка Р.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 20 травня 2021 року № Ф-25880-13 про сплату боргу (недоїмки).
В підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що з 04 липня 2008 року по 06 лютого 2015 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. 20.05.2021 року Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області винесло вимогу № Ф-25880-13 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 24205,35 грн. Вказану вимогу позивач не отримав та дізнався про неї 31 серпня 2021 року від державного виконавця.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача, відповідач листом від 21.10.2021 року № 12085/6/22-01-13-03-07 повідомив, що рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не перерахування) або несвоєчасну сплату (не своєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 11.02.2014 року по 11.07.2019 року, позивачу нараховані штрафні санкції та пеня в сумі 24205,35 грн.
Позивач вважає таку вимогу протиправною, оскільки у вказаний період не здійснював підприємницьку діяльність, з жовтня 2012 року по квітень 2015 року перебував у трудових відносинах з ТОВ "Деражня-млин", яке як роботодавець сплачувало за позивача страхові внески.
06 лютого 2015 року підприємницька діяльність позивача припинена, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
В травні 2015 року позивач вступив до Збройних Сил України.
На підставі викладеного, позивач вважає, що позов підлягає задоволенню.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був зареєстрований як фізична особа-підприємець в період часу з 15.07.2008 року по 09.02.2015 року.
З 21 лютого 2014 року по 06 березня 2014 року посадовою особою Деражнянського відділення Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області проведено документальну планову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
За результатами перевірки, Деражнянським відділенням Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області складено акт від 14 березня 2014 року № 205 "Про результати документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 р."
Перевіркою встановлено порушення податкового законодавства, допущені позивачем при здійсненні ним підприємницької діяльності, в тому числі:
- пункту 7.2 статті 7 розділу 3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI, в результаті чого занижено (завищено) ЄСВ, що перевірявся, на загальну суму 11880,01 грн., в тому числі по періодах: 2011 рік-3225,38 грн., 2012 рік-4572,42 грн., 2013 рік-4082,21 грн.
Позивач не подав заперечення до акту перевірки відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України.
На підставі акту перевірки, в зв`язку із наявністю боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, контролюючий орган надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року № Ф-52-17, про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 13025,17 грн., в тому числі недоїмки в сумі 11880,01 грн., штрафу в сумі 1145,16 грн.
Позивач не оскаржив вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року № Ф-52-17, ні в адміністративному, ні в судовому порядку.
Погашення заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводилося позивачем протягом 2014-2019 років в межах виконавчого провадження.
31 березня 2021 року Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області прийняло рішення № 0034912407 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не перерахування) або не своєчасну сплату (не своєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 11.02.2014 року по 11.07.2019 року, а саме: застосовано штраф в сумі 1450,60 грн., та нарахована пеня в розмірі 22754,75 грн.
В зв`язку із наявністю боргу по єдиному внеску на  загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який виник внаслідок несплати позивачем недоїмки із сплати єдиного внеску, нарахованого рішенням Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 31 березня 2021 року № 0034912407, контролюючий орган надіслав позивачу вимогу від 20.05.2021 року № Ф-25880-13 про сплату боргу (недоїмки) по єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 24205,35 грн., в тому числі штрафу в сумі 1450,60 грн., та пені в сумі 22754,75 грн.
Позивач оскаржив в адміністративному порядку вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2021 року № Ф-25880-13 про сплату боргу (недоїмки) по єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 24205,35 грн., в тому числі штрафу в сумі 1450,60 грн., та пені в сумі 22754,75 грн., в адміністративному порядку до ДПС України.
Рішенням ДПС України від 24.09.2021 року № 8347/В/99.00.06.02-01-09, скарга позивача від 09.09.2021 року залишена без розгляду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 20.05.2021 року № Ф-25880-13 про сплату боргу (недоїмки) по єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 24205,35 грн., в тому числі штрафу в сумі 1450,60 грн., та пені в сумі 22754,75 грн., повністю відповідають правовим нормам Закону № 2464-VI, та Інструкції № 449.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно зі ст.16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом.
ПК України визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій ст. 19-3 ПК України:
- контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI ).
Положеннями статті 2 Закону №2464-VI, передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Платник єдиного внеску має право:
- оскаржувати в установленому законом порядку рішення податкового органу та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб;
- захищати свої права та законні інтереси, а також права та законні інтереси застрахованих осіб, на користь яких він сплачує єдиний внесок, у тому числі в суді (пункти 4, 5 частини 1 статті 6  Закону №2464-VI).
Платник єдиного внеску зобов`язаний:
- своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини 2 статті 6  Закону №2464-VI).
Положеннями частини 4 статті 6 Закону №2464-VI визначено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Нормами частини 4 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування-Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із частинами 8, 10, 11, 12 статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Днем сплати єдиного внеску вважається:
1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок-день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки;
2) у разі сплати єдиного внеску готівкою-день прийняття до виконання банком або іншою установою-членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;
У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 25 Закону №2464-VI, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
Вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.
Згідно із частиною 10, пункту 2 частини 11 Закону №2464-VI, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Безпосередньо застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та визначення процедури нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами, врегульовано наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що позивач в період часу перебування в статусі фізичної особи-підприємця  як платник єдиного внеску зобов`язаний був нараховувати сплачувати такий внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від його діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), а у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець в період часу з 15.07.2008 року по 09.02.2015 року, контролюючий орган при проведенні  документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 21 лютого 2014 року по 06 березня 2014 року, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами перевірки встановив порушення податкового законодавства, допущені позивачем при здійсненні ним підприємницької діяльності, в тому числі:
- пункту 7.2 статті 7 розділу 3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI, в результаті чого занижено (завищено) ЄСВ, що перевірявся, на загальну суму 11880,01 грн., в тому числі по періодах: 2011 рік-3225,38 грн., 2012 рік-4572,42 грн., 2013 рік-4082,21 грн.
Отже, документальна перевірка позивача проведена в період коли він ще був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а також за період його перебування у статусі фізичної особи-підприємця. Водночас, ОСОБА_1 не подав заперечення до акту перевірки відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України.
Таким чином, на підставі акту перевірки, в зв`язку із наявністю боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, контролюючий орган надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року № Ф-52-17, про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 13025,17 грн., в тому числі недоїмки в сумі 11880,01 грн., штрафу в сумі 1145,16 грн.
Позивач не оскаржив вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року № Ф-52-17, ні в адміністративному, ні в судовому порядку.
Погашення заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводилося позивачем протягом 2014-2019 років в межах виконавчого провадження.
Доказів в заперечення таких обставин позивач до суду не подав.
Рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 31 березня 2021 року № 0034912407 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не перерахування) або не своєчасну сплату (не своєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 11.02.2014 року по 11.07.2019 року, а саме: застосування штрафу в сумі 1450,60 грн., та нарахування пені в розмірі 22754,75 грн., а також вимога від 20.05.2021 року № Ф-25882-13 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску, штрафів та пені на загальну суму 24205,35 грн., в тому числі штрафу в сумі 1450,60 грн., та пені в сумі 22754,75 грн., є фактично похідними обов`язковими документами відповідача щодо встановленої та нарахованої контролюючим органом позивачу як фізичній особі-підприємцю у 2014 році недоїмки по єдиному внеску при проведенні перевірки за період 2011-2013 роки, оскільки позивач проводив несвоєчасну сплату такої недоїмки.
Згідно з положеннями частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно із частиною 1 статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, позивач при зверненні до суду із даним позовом всупереч вимогам статті 160 КАС України не звернувся з позовом щодо неправомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року №Ф-52-17, про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 13025,17 грн., в тому числі недоїмки в сумі 11880,01 грн., штрафу в сумі 1145,16 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про неможливість суду вийти за межі позовних вимог при вирішенні даного спору, оскільки позивач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статтями 47, 160 КАС України, тобто не заявив відповідну позовну вимогу при зверненні до суду, не змінив предмет або підстави позову, не збільшив або зменшив розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви у встановлені строки.
Вихід суду за межі позовних вимог за таких обставин призведе до порушення прав та інтересів відповідача, оскільки він буде позбавлений можливості надати належні пояснення та заперечення саме щодо правомірності нарахування недоїмки за 2011-2013 роки та відповідно вимоги про сплату такої недоїмки від 14.03.2014 року № Ф-52-17.
З огляду на зазначене суд позбавлений процесуальної можливості в межах розгляду даного спору надати правову оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року № Ф-52-17 яка не скасована і є чинною, недоїмка за якою сплачена позивачем в порядку виконавчого провадження протягом 2014-2019 років.
Оскарживши в судовому порядку вимогу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 20.05.2021 року № Ф-25880-13 про сплату боргу (недоїмки) по єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 24205,35 грн., в тому числі штрафу в сумі 1450,60 грн., та пені в сумі 22754,75 грн., позивач не оскаржив рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 31 березня 2021 року № 0034912407 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не перерахування) або не своєчасну сплату (не своєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 11.02.2014 року по 11.07.2019 року, а саме: застосування штрафу в сумі 1450,60 грн., та нарахування пені в розмірі 22754,75 грн., а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року № Ф-52-17, про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 13025,17 грн., в тому числі недоїмки в сумі 11880,01 грн., штрафу в сумі 1145,16 грн., тоді як вимога Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 20.05.2021 року № Ф-25880-13 направлена позивачу в зв`язку із несвоєчасною сплатою недоїмки, нарахованої за результатами перевірки, та направленою позивачу в результаті нарахування недоїмки вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2014 року № Ф-52-17.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в межах даної справи відсутні правові підстави для визнання неправомірності вимоги Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 20.05.2021 року № Ф-25880-13 про сплату боргу (недоїмки) по єдиного внеску, штрафів та пені на загальну суму 24205,35 грн., в тому числі штрафу в сумі 1450,60 грн., та пені в сумі 22754,75 грн., оскільки така вимога повністю відповідає правовим нормам Закону № 2464-VI, та Інструкції № 449.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення відповідає.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Ватаманюк Р.В.