ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                                       Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.
09 серпня 2022 р. 	Справа № 520/7045/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В с т а н о в и в:
22.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1) щодо не нарахування та не виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
          В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначив, що відповідно до наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.04.2019 року № 177 ОС його звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5  ст. 26 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).  На момент звільнення його з військової служби вислуга років становила 10 років 1 місяць 12 днів, з яких календарних 8 років, пільгова 2 роки 1 місяць 12 днів. У зв`язку з цим, на його думку, на час звільнення він мав право на отримання грошової допомоги на підставі ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, а тому відмова в нарахуванні та виплаті даної допомоги є протиправною. 
Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов в/ч НОМЕР_1 вказує, що на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби календарна вислуга становила 8 років, тобто менше 10 років, у зв`язку з чим, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII  та ч. 1 п. 9 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558, позивач не набув. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Судове рішення вмотивовано тим, що на момент звільнення ОСОБА_1 , з військової служби календарна вислуга становила з урахуванням здійсненого перерахунку вислуги років, 08 років 00 місяців 00 днів тобто менше 10 років, у зв`язку з чим, права на отримання одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII  та ч. 1 п. 9 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/32306 (далі- Інструкція № 558), позивач не набув.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову.
Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному позові.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін. 
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі  ст. 317 КАС України скасуванню, з наступних підстав. 
Судовим встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 177-ОС від 15.04.2019 року, прапорщика ОСОБА_1 (П-020495) інспектора прикордонного контролю 2 категорії - дозиметриста 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Харків пасажирський» (тип А) відділу прикордонної служби «Харків» І категорії (тип а), звільненого з військової служби в запас наказом начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.03.2019 року № 125-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5  ст. 26 Закону № 2232-XII  . Вислуга років становить: календарна 8 років, пільгова 2 роки 1 місяць 12 днів, всього вислуга років становить 10 років 1 місяць 12 днів (а.с. 74).
10.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_1  про виплату йому одноразової грошової допомоги, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII у зв`язку зі звільненням по закінченню строку контракту (а.с. 24).
Листом № 11/Т-53 3310 від 02.04.2021 року начальника Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII  у зв`язку з тим, що на момент звільнення його вислуга у календарному обчисленні складала 8 років (а.с. 23).
Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
Згідно із ч. 1     ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Пунктом 4  постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» № 393 від 17.07.1992     року (далі - Порядок № 393) установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 п. 1 цієї     постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у п. 3 цієї  постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Згідно з положеннями п. 1 глави 9 розділу V Інструкції 558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).
Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ є наявність «вислуги 10 років і більше».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 29.04.2022 року по справі № 580/2497/21, від 21.04.2021 року по справі 380/2427/20, від 24.11.2020 року по справі № 822/3008/17 та від 11.04.2018 року по справі № 806/2104/17.
Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби на підставі п.п «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Також судом встановлено, що на момент звільнення позивача його календарна вислуга становила 8 років, а пільгова - 2 роки 1 місяць 12 днів.
За вказаних обставин колегія суддів зазначає, що відповідно до правил ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ позивач як такий що має вислугу більше 10 років набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (8 років).
Таким чином, колегія суддів вважає, що є неправильним висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки така виплачується за наявності 10 років календарної вислуги.
Оскільки означені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасовує судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, та приймає нове судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII.
Інші доводи апеляційної скарги позивача означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
За наслідками розгляду апеляційної  скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права (п.п. 1 та  4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись статтями 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц