Ухвала
 
28 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 159/1166/19
 
провадження № 61-3673ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада            2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 лютого                    2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління водопровідно-каналізаційного господарства «Ковельводоканал» про розірвання договору, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління водопровідно-каналізаційного господарства «Ковельводоканал» про розірвання договору, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просив суд: розірвати договір від 19 березня 2014 року № 6935; визнати дії Управління соцзахисту населення незаконними; виключити його зі списку боржників, поданого Управлінням соцзахисту населення у 2017 році; стягнути з відповідача на свою користь 200 000 грн моральної шкоди та 22 354 грн майнової шкоди.
 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області                                     від 04 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, у задоволенні позову                      ОСОБА_1 відмовлено.
 
У квітні 2022 року до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу до іншого суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                         1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята                      статті 19 ЦПК України). 
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 481 грн.
 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
 
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі, що узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові                                  від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження                                 № 61-23674св18).
 
Ціна позову у даній справі щодо вимог майнового характеру станом                             на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн * 100 = 248 100 грн).
 
Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься до малозначних.
 
Крім того, позивачем було заявлено вимоги немайнового характеру щодо розірвання договору, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.
 
Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не                                       є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого                   1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).
 
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)                  від 19 грудня 1997 року, § 36).
 
Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління водопровідно-каналізаційного господарства «Ковельводоканал» про розірвання договору, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

                                                                                                                      Ю. В. Черняк