КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
18 травня 2022 року                                                                                    м. Київ
                                                                                   
Унікальний номер справи 761/18174/15-ц
Апеляційне провадження 22-ц/824/5082/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
 
сторони          
позивачі                     ОСОБА_1 ,
                                   
ОСОБА_2 
 
відповідачі                Державний виконавець 
Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 
Татарчук (Лукашенко) Ольга Володимирівна, 
 
Начальник Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 
Іванець Галина Олександрівна, 
 
Державна казначейська служба України, 
 
Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у   м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду    м. Києва від 19 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Іванець Галини Олександрівни, Державної казначейської служби України, Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Іванець Галини Олександрівни, Державної казначейської служби України, Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди, 
 
в с т а н о в и в :
 
у червні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили стягнути з держави Україна шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку через Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві на користь ОСОБА_2 24 219,63 грн збитків з урахуванням індексу інфляції та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_1 17 018,18 грн збитків з урахуванням індексу інфляції та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Надалі позивачі неодноразово змінювали позовні вимоги та у позовній заяві від 25.07.2019 просили стягнути з держави Україна шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 у відшкодування упущеної вигоди 57 290 грн (збитків) завданих при виконанні виконавчих листів № 2- 23-1/09 від 18 та 19.08.2009 державним виконавцем Татарчук О.В. під контролем начальника ВДВС ОСОБА_4 та в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн;
стягнути з держави Україна шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 у відшкодування упущеної вигоди у розмірі 40 261 грн (збитків), завданих при виконанні виконавчих листів № 2-23-1/09 від 18 та 19.08.2009 державним виконавцем Татарчук О.В. під контролем начальника ВДСВ ОСОБА_4 та в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.
У заяві від 17.03.2020 позивачі просили вважати відповідачем державу Україна в особі Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
В обґрунтування позову зазначали, що 06.08.2009 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва стягнуто із ОСОБА_5 кошти у відшкодування шкоди та видано 18 і 19.08.2009 шість виконавчих листів №2-23-1/09, які пред`явлено до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві із заявами від 19 і 26.08.2009 про відкриття виконавчого провадження.
На виконанні у ВДВС Шевченківського ТУЮ в м. Києві знаходилися виконавчі провадження:
№ 1266 (ВП №14816192), по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 25 грн та надано боржнику семиденний строк, з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження на добровільне виконання;
№ 1256 (ВП №14811745) по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 17 000 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
№ 1268 (ВП №14816630) по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 22 000 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
№ 1270 (ВП №14817018) по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 2 219,63 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
№ 1269 (ВП№1416799) по виконанню виконавчого листа про стягнення з                  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 17 000 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
№ 1267 (ВП№14816411) по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 18,17 грн та надано боржнику семиденний строку на добровільне виконання.
В подальшому вказані виконавчі провадження було об`єднано у зведенні виконавчі провадження.
Під час вчинення виконавчих дій ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на вересень 2009 року була порушена посадовими особами ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, оскільки не направивши постанови про відкриття виконавчих проваджень, в свою чергу не міг розпочатися перебіг строку для добровільного виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2009, проте державним виконавцем вчинені подальші дії, спрямовані щодо примусового виконання боржником рішення. Вказане встановлено ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2012. Вказаною ухвалою суду скаргу стягувачів задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у                                м. Києві Татарчук О.В. та начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві по незабезпеченню належного контролю за своєчасністю та правильністю проведення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 1256/4, 1266/4, 1267/4, 1268/4, 1269/4, 1270/4 та їх об`єднанню у зведене виконавче провадження, скасовано ряд постанов.
Несвоєчасне виконання виконавчих листів призвело до того, що з набранням законної сили 23.04.2013 вироком суду від 25.01.2012 відносно ОСОБА_5 , проведення стягнення коштів за виконавчими листами № 2-23-1/09 стало неможливим.
Враховуючи глобальну фінансову кризу 2008 року відповідачам було відомо, що при зволіканні з виконанням рішення суду вони зазнають збитків, оскільки єдиним способом збереження коштів від інфляції було б придбання доларів США. Курс долара США станом на 11.03.2010 (6 місяців з дня об`єднання виконавчих проваджень) становив 7,9824 і вони б могли придбати відповідно 3 034 доларів США (від суми 24 219 грн) та 2 132 доларів США (від 17 018,70 грн). На 11.03.2019 курс долара США становив 26,85916500, а відтак відповідно вони могли б придбати лише 901 та 633 доларів США. Різниця між цими сумами становить упущену вигоду.
30.09.2015 ОСОБА_6 як третя особа на стороні позивачів заявила позов, в якому просила стягнути з держави Україна шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України на її користь  17 025 грн (збитків), завданих при виконанні виконавчих листів № 2-23-1/09 від 18 і 19.08.2009 державним виконавцем Татарчук О.В. під контролем начальника ВДВС                         Іванець Г.О. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2021 у задоволенні позовів відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд залишив поза увагою, що рішення суду, яке набрало законної сили та яким встановлено протиправність дій та бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби та їх рішень, що мали місце при виконанні судового рішення, мають преюдиційне значення при вирішенні спору у даній справі та викладені ними у позові обставини доведенню не підлягають при вирішенні питання  про відшкодування шкоди, завданої позивачам невиконанням рішення, винесеного на їх користь. Державний виконавець, діючи від імені органу ДВС з дня приєднання до зведеного виконавчого провадження зобов`язана була протягом шести місяців провести виконавчі дії  по виконанню виконавчих листів, та до 11.03.2010 здійснити звернення стягнення на частину нерухомого майна боржника у разі неможливості стягнення грошових коштів. Судом не враховано практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного суду України від 28.08.2020 та не застосовано правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 11.09.2013 у справі                  6-48цс/13. Зазначають, що відшкодування шкоди за невиконання або несвоєчасне виконання рішень судів є прямим обов`язком держави. Протиправна поведінка посадових осіб встановлена ухвалами суду і доведенню не підлягає, відтак вважають, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів завдання шкоди, протиправної поведінки завдавачів шкоди і причинно - наслідкового зв`язку. Судове рішення від 06.08.2009 не виконано органом ДВС у повному обсязі і нині, що означає втручанням держави у їх право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та ст. 1 Протоколу № 1.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів відхиляє клопотання апелянтів про розгляд справи з викликом ОСОБА_1 та допит її як свідка, оскільки судом першої інстанції вона була допитана як свідок.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.08.2009 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, відшкодування моральної і матеріальної шкоди задоволено.
На виконання цього рішення Солом`янським районним судом міста Києва видано шість виконавчих листів по справі за № 2-23-1/09.
Вказані виконавчі листи було пред`явлено до примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві із заявами від 19 і 26.08.2009 про відкриття виконавчого провадження.
На підставі виконавчих листів органом ВДВС Шевченківського ГУЮ в м. Києві було відкрито наступні виконавчі провадження:
- № 1266 (ВП № 14816192), по виконанню виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом 18.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 25 грн та надано боржнику семиденний строк, з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження на добровільне виконання;
- № 1256 (ВП № 14811745) по виконанню виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 18.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 17 000 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
- № 1268 (ВП № 14816630) по виконанню виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 19.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 22 000 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
- № 1270 (ВП № 14817018) по виконанню виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 18.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 2 219,63 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
- № 1269 (ВП №1416799) по виконанню виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 18.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 17 000 грн та надано боржнику семиденний строк на добровільне виконання;
- № 1267 (ВП № 14816411) по виконанню виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 18.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 18,17 грн та надано боржнику семиденний строку на добровільне виконання.
Державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В. винесено постанову від 11.09.2009 про приєднання виконавчого провадження №14816630 з примусового виконання виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 19.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 22 000 грн до зведеного виконавчого провадження № 15416426.
11.09.2009 постановами державного виконавця ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві    Татарчук О.В. приєднані виконавче провадження № 14816411 з примусового виконання виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 19.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 18,17 грн та виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа         № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 18.08.2009 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 25 грн до зведеного виконавчого провадження №15416426.
11.09.2009 державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві                    Татарчук О.В. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 1256/4,                            № 1266/4, № 1267/4, № 1268/4, № 1269/4, № 1270/4 у зведене виконавче провадження, з присвоєнням номеру № 1256/4.
У подальшому державним виконавцем також було винесено ряд наступних постанов: від 19.10.2009 про арешт майна боржника;   від 06.11.2009 про зупинення виконавчого провадження; від 23.02.2010 № 247/1256/5 про поновлення виконавчого провадження.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2012 задоволено частково скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на дії посадових осіб ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В., ОСОБА_7 та на дії начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Гоцій Б.І. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у  м. Києві Татарчук О.В. щодо направлення боржнику ОСОБА_5 копій постанов про відкриття виконавчих проваджень № 14817018, 14816799, 14816630, 14816411, 14816192 та 14811745. Скасовано постанову державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В. від 11.09.2009 про об`єднання виконавчих проваджень № 1256/4, 1266/4, 1267/4, 1268/4, 1269/4 та 1270/4 у зведене виконавче провадження за № 1256/4. Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В. по приєднанню виконавчих проваджень №14817018, 14816799, 14816630, 14816411, 14816192 та 14811745 до зведеного виконавчого провадження № 15416426. Скасовано постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В. від 11.09.2009 про приєднання виконавчих проваджень № 14817018, 14816799, 14816630, 14816411, 14816192 та 14811745 до зведеного виконавчого провадження № 15416426. Визнано неправомірною бездіяльність начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві по незабезпеченню належного контролю за своєчасністю та правильністю проведення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 1256/4, 1266/4, 1267/4, 1268/4, 1269/4, 1270/4 та їх об`єднанню у зведене виконавче провадження. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В. від 19.10.2009 про арешт майна боржника. Скасовано постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В. від 06.11.2009  про розшук майна боржника, від 06.11.2009 про зупинення виконавчого провадження та від 23.02.2010 №247/1256/5 про поновлення виконавчого провадження. Визнано неповними та несвоєчасними дії державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Татарчук О.В. при встановленні місця реєстрації та проживання боржника ОСОБА_5 , місця його перебування, наявного майна та джерела його доходів.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з цим, вирішуючи спір про відповідальність держави за невиконання судового рішення, підлягає з`ясуванню питання щодо причини невиконання рішення та необхідно визначити державний орган, з вини якого порушено одну із основних засад судочинства щодо обов`язковості виконання рішень суду.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування такої шкоди.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Тобто при вирішенні справи в даній категорії спорів щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди необхідним є встановлення на підставі належних та допустимих доказів, наданих сторонами, указаних вище обставин.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Позивачі пов`язують своє право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди з тим, що через неправомірні дії (бездіяльність) посадових осіб державної виконавчої служби залишилося не виконаним рішення суду про стягнення на їх користь з  ОСОБА_5 грошових коштів. При цьому вважають, що доказом неправомірності дій (бездіяльності) посадових осіб державної виконавчої служби є ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2012, якою частково задоволено скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на дії посадових осіб ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві                      Татарчук О.В., ОСОБА_7 та на дії начальника ВДВС Шевченківського РУЮ у                     м. Києві Гоцій Б.І., яка має преюдиційне значення для вирішення даного спору. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження,яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Як вказувалося вище підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у даних спорах є правопорушення, яке включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка ї завдала, причинний зв`язок між ними. 
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.
Із змісту ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2012 вбачається, що неправомірність дій (бездіяльність) державного виконавця полягала у тому, що державний виконавець почала вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчих листів, пред`явлених позивачами до виконання не направивши боржнику та стягувачам копії постанов про відкриття виконавчого провадження.
При цьому боржником такі дії державного виконавця не оскаржувалися.
Будь - яких інших судових рішень, якими б було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання виконавчих листів позивачами не надано та на такі докази останні не посилаються.
Натомість вчинення шкоди позивачі пов`язують з невиконанням рішення суду, а не з вчиненням дій, пов`язаних з його виконанням.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки сам по собі факт визнання незаконними дій (бездіяльності) державного виконавця щодо не направлення постанов про відкриття виконавчого провадження боржнику та стягувачам та вчинення виконавчих дій, направлених на примусове виконання виконавчих листів, не свідчить про завдання позивачам шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, а інших доказів про те, що саме неправомірні дії чи бездіяльність державного виконавця призвели до неможливості виконання рішення суду позивачами не надано.
Крім того, позивачі вказують на неможливість стягнення з боржника ОСОБА_5 грошових коштів у зв`язку з тим, що останній був засуджений до позбавлення волі, проте у матеріалах справи знаходиться копія постанови Ірпінського міського суду Київської області від 11.11.2013, з якої вбачається, що ОСОБА_5 звільнений від подальшого відбування покарання. 
Суд першої інстанції надав оцінку всім доказам, які знаходяться у справі, у їх сукупності, а доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінку наданим позивачами доказам фактично зводяться до переоцінки цих доказів, а тому на висновки суду не впливають.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 не оскаржується.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду    м. Києва від 19 жовтня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду, з підстав, визначених у                       ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18.05.2022.

 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай

Судді                                                                                                 О. В. Немировська

                                                                                                          Т. І. Ящук