ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 676/7744/19
Провадження № 22-ц/4820/551/22

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю представників апелянта ОСОБА_1 адвокатів Сусли І.М., Васильєвої Т.В.,
відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Пілінського С.І.,
представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Гуменюка О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року, суддя Бондар О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Кам`янець - Подільська міська рада, про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання частково недійним свідоцтва, визнання права власності на нерухоме майно, 

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2012 року, серія НОМЕР_1 та рішення Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради «Про оформлення права власності на домоволодіння» від 04.05.2012 року, №842 за ОСОБА_3 ; визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності по 1/3 частці спірного будинку за кожним. 
В обґрунтування позову зазначила, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , вони спільними коштами та зусиллями побудували житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 246,5 кв.м. Однак відповідач ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , незаконно зареєструвала право власності на спірний будинок в цілому, тим самим порушивши її право власності на 1/3 частину нерухомого майна. 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.12.2021 року у задоволенні позову відмовлено. Суд виходив з відсутності доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та їх необґрунтованості з урахуванням норм матеріального права. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не об`єктивно проведено оцінку доказів у справі, оскільки не взято до уваги показання свідків, які підтвердили факт безпосередньої участі у будівництві спірного будинку та фінансування будівельних робіт та матеріалів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Суд не надав оцінки тій обставині, що відповідач ОСОБА_3 не приймала участі у будівництві будинку, оскільки на час здійснення будівництва постійно проживала на території Греції, жодної фінансової допомоги на будівництво не надавала. Оформлення права власності на спірне майно за ОСОБА_3 відбулося з порушенням закону, оскільки вона на момент оформлення права перебувала за межами території України і не могла безпосередньо звертатися до компетентних органів щодо оформлення прав на спірний будинок. 
В судовому засіданні представники апелянта підтримали апеляційну скаргу. 
Інші учасники справи в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом встановлено, що з 19.09.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої була тітка ОСОБА_2 , який з червня 2006 року був призначений її опікуном. 
На підставі договору довічного утримання від 25.05.2000 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , право власності на вказану квартиру перейшло до останнього. 
Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 11.01.2007 року, №27, ОСОБА_3 надано дозвіл на замовлення проектної документації на будівництво житлового будинку на приватній земельній ділянці по АДРЕСА_1 з вказівкою про знесення існуючого будинку. 
Згідно з рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 02.08.2007 року, №1679, ОСОБА_3 дозволено будівництво житлового будинку за вищевказаною адресою. 
Дозволом на виконання будівельних робіт №249 від 29.11.2007 року інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю м. Кам`янець-Подільський, ОСОБА_3 надано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву житлового будинку по АДРЕСА_1 господарським способом. 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 04.05.2012 року, №842, за ОСОБА_3 оформлено право власності на будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , житловою площею 246,5 кв.м., в т.ч. 76,0 кв.м. житловою площею.
Згідно з Державним актом на паво власності на земельну ділянку, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010674400192, ОСОБА_3 на підставі рішення Кам`янець-Подільської міської ради від 17.10.2006 року, №59, належить на праві власності земельна ділянка площею 423 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до договору дарування житлового будинку від 25.05.2000 року, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами під номером АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       У відповідності до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. 
Згідно зі ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. 
Статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» в редакції чинній в 2007 році встановлено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об`єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. У разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. 
У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 
Враховуючи встановлені у справі обставини та законодавчі нормативні акти колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 правомірно набула у власність новостворене нерухоме майно, садибний будинок АДРЕСА_1 , підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності та рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради в частині оформлення права власності ОСОБА_1 на спірний будинок відсутні, про що правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Доводи апеляційної скарги про те, що саме ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 власними силами збудували спірний будинок, без фінансової допомоги ОСОБА_3 та з цих підстав апелянт є співвласником даного будинку є необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів справи власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій побудований спірний будинок, є ОСОБА_3 , яка заперечила надання ОСОБА_1 дозволу на будівництво садибного будинку на своїй земельній ділянці та, відповідно, не укладала з останньою договору суперфіцію як в письмовій, так і в усній формі. 
За встановлених обставин доводи апеляційної скарги щодо будівництва спірного будинку за згодою власника земельної ділянки, ОСОБА_3 , є безпідставними, не ґрунтуються на доказах та спростовуються матеріалами справи.
При цьому у ОСОБА_1 відсутні дозвільні документи, передбачені чинним на 2007 рік законодавством, на проведення будівництва житлового будинку на земельній ділянці, належній ОСОБА_3 з боку відповідних компетентних органів та власника земельної ділянки, а натомість такі дозвільні документи (рішення органів місцевого самоврядування, будівельний паспорт тощо) видані ОСОБА_3 , яка тільки і мала законні підстави для здійснення будівництва спірного будинку на власній земельній ділянці. Тобто, у ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для здійснення будівництва.
Твердження апелянта про побудову спірного будинку за власні кошти не можуть бути правовою підставою визнання за нею права на вказаний спірний будинок, оскільки відповідно до вимог ст. 331 ЦК України, право на власності на новостворене нерухоме майно виникає лише в особи, яка, в установленому законом порядку, почала та здійснила будівництво нерухомого майна, в протилежному випадку таке будівництво є самочинним та відповідно правовідносини по ньому регулюються ст. 376 ЦК України. Зважаючи на те, що у ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для здійснення будівництва будинку, ще й на земельній ділянці іншої особи, тому немає підстав для застосовування до спірних правовідносин вимог ст. 331 Цивільного кодексу.
В той же час, саме ОСОБА_3 мала право на здійснення будівництва, оформила та подала усі передбачені нормативними актами документи для здійснення будівництва до органів місцевого самоврядування для оформлення права власності, що підтверджує здійснення нею будівництва спірного садибного будинку. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
       Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 
       Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. 
       Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
       З урахуванням встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що будівництво житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , здійснено відповідачем ОСОБА_3 , і не може бути визнано об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачів ні на підставі ст. 368 ЦК України, ні відповідно до положень ст. 60 СК України. 
       Посилання апелянта на показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , як на доказ викладених у позові обставин, є необґрунтованим, оскільки надані цими свідками пояснення вказують лише на виконання ними окремих будівельних робіт при будівництві спірного будинку, що жодним чином не підтверджує факту проведення такого будівництва апелянтом на законних підставах, власними силами та за власний рахунок.
       Не заслуговують на увагу також і доводи апеляційної скарги щодо недійсності свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2012 року та рішення виконавчого комітету від 04.05.2012 року про оформлення права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 , оскільки доказів на підтвердження відповідних обставин справа не містить. Посилання ОСОБА_1 на відсутність ОСОБА_3 на дату прийняття відповідних рішень на території України доказами не підтверджено. Крім того, сама по собі ця обставина не може вплинути на правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для недійсності вказаних свідоцтва та рішення. 
       Не спростовують висновків суду першої інстанції також й інші доводи апеляційної скарги.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на правильно встановлених обставинах справи, тому підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 червня 2022 року. 

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук

                                                                       А.М. Костенко 

                                                                       Т.В. Спірідонова